ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.07.2017 Справа № 904/5086/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Простір", м. Дніпро

до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ

2. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання припиненим договору іпотеки та скасування обтяжень

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: представник Биков О.І., довіреність № 108 від 30.06.2017;

від відповідача-2: головний спеціаліст Сірик А.С., довіреність № 29/0.1-45 від 11.01.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Простір" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі - 1-й відповідач) та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - 2-й відповідач), у якому заявило вимоги про:

визнання припиненим з 25.04.2014 договору іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Простір" 22.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 22.08.2013 за реєстраційним № 1344;

скасування обтяжень, накладених нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 22.08.2013 за реєстраційним № 1344, а саме:

- запису про іпотеку № 2222321, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 5248292 від 22.08.2013;

- запису про іпотеку № 2222307, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 5248266 від 22.08.2013.

17.05.2015 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 18.05.2017, на іншу дату та продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 вказане клопотання позивача судом задоволено, строк розгляду справи продовжено на 15 днів - до 11.07.2017, відкладено на 04.07.2017 о 12:00 та за клопотанням 1-го відповідача призначено судове засідання у режимі відеоконференції через Подільський районний суд м. Києва.

19.05.2017 позивач знову подав до суду клопотання про продовження розгляду справи №904/5086/17 на 15 днів, яке залишено судом без розгляду з огляду на задоволення попереднього клопотання ухвалою суду від 18.05.2017.

Ухвалою суду від 22.05.2017 розгляд справи, призначений на 04.07.2017 о 12:00 в режимі відеоконференції, перенесено на більш пізню годину - о 15:30, у зв'язку із зайнятістю майданчика для проведення відеоконференції Подільського районного суду м. Києва іншою справою з іншим судом.

1-й відповідач відзиву на позов не надав, але 21.06.2017 засобами електронного зв'язку направив на електронну скриньку суду клопотання про залишення без розгляду позовної заяви у справі №904/5086/17. Дане клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні господарського суду м. Києва знаходиться справа між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а провадження у справі №904/4487/17 за позовом ТОВ "Простір" до ПАТ "Банк Київська Русь" про зобов'язання вчинити дії порушено 27.04.2017, тобто раніше ніж порушено провадження у справі №904/5086/17. Тому, на думку 1-го відповідача, позов ТОВ "Простір", що перебуває на розгляді господарського суду Дніпропетровської області має бути залишений без розгляду.

Пунктом 2 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

З ухвали господарського суду м. Києва від 27.04.2017, доданої 1-м відповідачем до клопотання, вбачається, що сторонами у справі №904/4487/17 є ТОВ "Простір", як позивач" і ПАТ "Банк "Київська Русь", як відповідач.

Оскільки суб'єктний склад учасників у справі №904/5086/17 є іншим (позов подано до двох відповідачів, у тому числі й до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради), господарський суд Дніпропетровської області не вбачає підстав для залишення без розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Простір" у даній справі.

2-й відповідач відзиву на позов та інших витребуваних судом документів не надав.

При цьому, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Позивач у судове засідання 04.07.2017, яке відбувалось у режимі відеоконференції, не з'явився; засобами електронного зв'язку 04.07.2017 направив на електронну скриньку суду клопотання про витребування в апеляційному суді Дніпропетровської області для огляду справи №201/9053/15-ц за позовом ПАТ Банк Київська Русь до ТОВ "Електродпостач", ОСОБА_5, а також клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 04.07.2017 о 15:30, на іншу дату, у зв'язку з неможливістю представників товариства Шпакової О.С. та Савченко Ю.О. бути присутніми у цьому судовому засіданні та для надання часу для зміни предмету та підстав позову.

Розглянувши подані позивачем клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Розгляд справи триває більше двох місяців і позивач мав достатньо часу подання відповідних заяв. Заява про зміну предмету чи підстав позову має бути направлена відповідачам, останні мають право вивчити її, надати свої пояснення, проте суд не вбачає можливості здійснення цих дій до 11 липня 2017 року - останнього дня строку для розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, справа у суді, з метою недопущення порушення прав учасників судового процесу, повинна бути розглянута упродовж розумного строку.

Частиною третьою статті 22 ГПК України сторін зобов'язано добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав та охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Тому нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин або без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

У пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Враховуючи повторне нез'явлення представників позивача у судове засідання, ненадання останнім доказів неможливості забезпечення участі у судовому засіданні іншого представника та відсутність у суду можливості відкладення судового засідання на більш пізню дату внаслідок спливу строку розгляду справи, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Клопотання позивача про витребування в апеляційному суді Дніпропетровської області для огляду цивільної справи за №201/9053/15-ц також не підлягає задоволенню у зв'язку з його необґрунтованістю відповідно до вимог статті 38 ГПК України, у тому числі щодо обставин, які може підтвердити витребуваний доказ.

Справа розглядається в режимі відеоконференції, за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників відповідачів, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (далі - банк, 1-й відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електродпостач" (далі - позичальник) був укладений кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії №71689-20-13-2 (далі - кредитний договір), згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти в розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та платежі (п. 1.1 кредитного договору).

Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах:

- ліміт кредитної лінії - 3800000,00 грн (пп. 1.1.1 кредитного договору);

- кінцевий термін повернення кредиту - 21.08.2016 (пп. 1.1.2 кредитного договору);

- ціль використання кредиту - рефінансування кредитної заборгованості в ПАТ "Перший український міжнародний банк" згідно кредитних договорів №223/МРL - ліміт від 03.08.2012 та №238/ МРL - ліміт від 23.05.2013 року, поповнення обігових коштів (пп. 1.1.3 кредитного договору);

- тип процентної ставки за договором - фіксована; процентна ставка за користування кредитом - 21,0% процент річних (п.п. 1.1.4, 1.1.5 кредитного договору).

Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

За умовами пункту 3.1 кредитного договору виконання позичальником зобов'язань за договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, винагород банку, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується:

3.1.1. наступною іпотекою:

3.1.1.1. цех гіпсобетонних перегородок - нежитлова будівля, загальною площею 2077,3 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, п-т Аношкіна 181/110, що належить на праві власності позичальнику, заставною вартістю 4023303,00 грн без ПДВ;

3.1.1.2. нежитлове приміщення будівлі інженерного корпусу, загальною площею 297,3 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, буд. 7, приміщення, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Простір" (код за 0), заставною вартістю 1677683,00 грн;

3.1.2. - порукою:

3.1.2.1. громадянина України фізичної особи ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

3.1.3. неустойкою згідно з умовами договору;

3.1.4. всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Розділом 4 кредитного договору визначено умови повернення кредиту позичальником, порядок нарахування та сплати процентів і винагороди банку.

Так, у відповідності до п. 4.1 кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів зі свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитної лінії (надалі - графік, додаток 1 від 22.08.2013 року), що є невід'ємною частиною договору.

Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 договору.

У випадку порушення позичальником встановлених п. 4.1 договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позивальника за кредитом (п. 4.2 кредитного договору).

22.08.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (далі - іпотекодержатель, 1-й відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Простір" (далі - іпотекодавець, позивач) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мошковською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1345 (далі - договір іпотеки).

Пунктом 1.1 договору іпотеки передбачено, що за цим договором іпотекодавець як майновий поручитель позичальника, з метою забезпечення належного виконання основного зобов'язання, передає в наступну іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, буд. 7, приміщення 1, опис об'єкта: в будівлі інженерного корпусу літ. А-7 на 7 поверсі частина нежитлового приміщення №1 поз. 701-715, 735, загальною площею 297,3 кв.м, зі всіма невід'ємними його при належностями (надалі - предмет іпотеки).

У розділі "Терміни договору" договору іпотеки надано визначення термінів та скорочень, що використовуються в цьому договорі, зокрема:

- кредитним договором є кредитний договір №7189-20-13-2 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.08.2013 року, укладений між іпотекодержателем та позичальником, а також всі договори про внесення змін до нього (додаткових договорів, додатків тощо), які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після укладення цього договору;

- основним зобов'язанням є зобов'язання позичальника, що випливає з кредитного договору, в тому числі: - повернути іпотекдержателю кредит в сум 3800000,00 грн не пізніше 21.08.2016; - сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі, в порядку та в строки, визначені кредитним договором; - сплачувати неустойки (штрафу, пені) та інші платежі в строки, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання, відшкодування іпотекодержателю всіх можливих збитків, понесених ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, та інші встановлені кредитним договором зобов'язання.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу приміщення 24.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №518. Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 1847487, номер запису про право власності 511233, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1 (п. 1.2 договору іпотеки).

Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки, згідно звіту про оцінку від 15.08.2013 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТДВ "Некос" (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №11732/11 від 20.04.2011 року, що виданий Фондом державного майна України), вартість предмета іпотеки становить 1677683,00 без ПДВ. Погоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 1677683,00 грн без ПДВ.

За умовами пункту 4.1 договору іпотеки іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору; пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб на переданий в іпотеку предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки №84060601 від 03.04.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ТОВ "Простір", в державному реєстрі іпотек 22.08.2013 за №2222321 зареєстрована іпотека Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та заборона на відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю "Простір" нерухомого майна, запис про державну реєстрацію обтяження №2222307 від 22.08.2013 (а.с. 41-44).

В подальшому, 25.06.2014 року між банком та позичальником було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №71689-10-13-2 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.08.2013, яким, у тому числі, було збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом до 25% річних (п. 1.1.5); змінено графік погашення заборгованості шляхом затвердження нового графіку зменшення ліміту кредитної лінії, визначений додатком №1 від 25.06.2014 (п. 4.1); доповнено кредитний договір пунктом 8.9, яким установлено штраф у розмірі 1000,00 грн за кожний місяць невиконання позичальником умов п. 6.1.16 кредитного договору, та т.і.

Вказані зміни умов кредитного договору, зокрема, щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом та збільшення обсягу відповідальності за невиконання умов кредитного договору, позивач вважає фактичним підписанням нового кредитного договору та додатку до нього у вигляді графіку погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим, на його думку, договір іпотеки має бути припиненим. Наведене і є причиною виникнення спору.

Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавецем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель (іпотекодавець) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Стаття 3 цього Закону визначає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між позивачем та відповідачем-1 виникли на підставі договору іпотеки, підстави припинення якого врегульовано Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до приписів статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець на відновив її;

- з інших підстав, передбачених законом.

Пунктом 4.4 договору іпотеки передбачено, що ця іпотека припиняється:

- виконанням у повному обсязі основного зобов'язання (п. 4.4.1 договору іпотеки);

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 4.4.2 договору іпотеки).

Доказів належного виконання усіх забезпечених іпотекою зобов'язань позивачем суду не надано. Договір іпотеки в установленому законом порядку не визнано недійсним.

Посилання позивача на норми параграфу 3 "Порука" глави 49 Цивільного кодексу України, зокрема - статтю 559 цього Кодексу, як на підставу припинення іпотечного договору, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки ця норма не поширюється на правовідносини майнової поруки (застави), яка є окремим видом забезпечення виконання зобов'язання. Застава регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 Цивільного кодексу України та Законами України "Про іпотеку" і "Про заставу".

Підстави припинення майнової поруки безпосередньо врегульовано окремими нормами цивільного законодавства, а тому суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання, - незалежно від ступеню їх подібності (п. 4.1.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

З огляду на що, іпотекодержатель не обмежений встановленим статтею 559 Цивільного кодексу України шестимісячним строком від дня настання строку виконання основного зобов'язання на пред'явлення вимоги до іпотекодавця як майнового поручителя. Крім того, ненадіслання іпотекодержателем іпотекодавцю відповідної вимоги про усунення порушення не виключає права іпотекодержателя на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав (п. 4.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Отже, доводи позивача про те, що правовідносини між ним та 1-м відповідачем за іпотечним договором мають бути припиненими, не відповідають дійсності.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, позивачем за заявленими вимогами та їх правовими підставами не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача-1 про визнання припиненим договору іпотеки та похідних вимог до 2-го відповідача про скасування записів про іпотеку та обтяження майна (предмета іпотеки).

За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, і тому у позові слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-36, 43, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 10.07.2017.

Суддя В.Д. Воронько