РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017Справа № 910/8238/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БНТ-Фінанси"

про стягнення 5 642,22 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Павлюк А.А. (представник за довіреністю №28 від 31.03.2017р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БНТ-Фінанси" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором про надання гарантії № 09-2011 в розмірі 5 642,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині сплати комісії за управління гарантією, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 20.06.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2017р., розгляд справи відкладено до 04.07.2017р.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 04 липня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2011р. між позивачем (банк) та відповідачем (принципал) було укладено Договір про надання гарантії № 09-2011 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого за заявою принципала банк надає на користь Бенефіціара гарантію, за якою зобов'язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Бенефіціаром за договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Уні Кредит Лізинг».

За умовами п. п. 1.2., 1.4. Договору сума гарантії складає 919 380,00 грн. Гарантія видається на строк до 15 травня 2016р. включно.

В п. 4.3. Договору сторони домовились, що принципал сплачує банку:

- комісію за надання гарантії у розмірі 1 000,00 грн. на рахунок банку 0001 до 28.02.2011р. включно;

- комісію за управління гарантією у національній валюті, щомісячно на рахунок банку 0001 в розмірі 4 % річних від загальної суми гарантії (мін 500 грн.). Комісія нараховується за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/кількість днів у році - 365/366) у валюті гарантії щомісяця, протягом строку дії гарантії.

Принципал зобов'язувався щомісячно сплачувати банку комісію за управління гарантією відповідно до процентної ставки у останній банківський день поточного місяця та у день закінчення строку гарантії.

З огляду на неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, позивачем було направлено (докази направлення у справі) на адресу відповідача вимогу про усунення порушення основного зобов'язання № 638 від 05.04.2017р., якою вимагав у останнього сплатити суму заборгованості в розмірі 5 642,22 грн. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов'язку зі сплати комісії за управління гарантією в період з 01.12.2014р. по 25.01.2015р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (ст. 567 ЦК України).

Як зазначено вище, на підставі п. 4.3. Договору принципал зобов'язувався сплачувати банку, зокрема, комісію за управління гарантією щомісячно у останній банківський день поточного місяця та у день закінчення строку гарантії в розмірі 4 % річних від загальної суми гарантії.

Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами Договором та допустив виникнення заборгованості перед позивачем зі сплати комісії за управління гарантією в період з 01.12.2014р. по 25.01.2015р. на суму 5 642,22 грн., розрахунок якої судом перевірено та визнано обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Факт наявності боргу за договором перед позивачем на суму 5 642,22 грн. документально підтверджений та у встановлений законом спосіб відповідачем не спростований.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/8238/17 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 5 642,22 грн. суми основного боргу.

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БНТ-Фінанси" (ідентифікаційний код 35692431, адреса: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (ідентифікаційний код 09322299, адреса: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24) 5 642,22 грн. (п'ять тисяч шістсот сорок дві гривні 22 коп.) суми основного боргу та 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.07.2017р.

Суддя С.М. Морозов