ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017р. Справа № 914/848/17

За позовом: заступника військового прокурора Західного регіону України, м.Львів в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах, -
позивача-1: Міністерства оборони України, м.Київ
позивача-2: Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м.Яворів Львівської області
до відповідача: Спільного українсько-німецького підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмаркет», смт.Івано-Франкове Яворівського району Львівської області
про усунення перешкод в користуванні майном

Суддя Щигельська О.І.
при секретарі Зарицькій О.Р.
Представники:
від прокурора: Шадловська О.В.
від позивача-1: Смілка В.І. представник за довіреністю
від позивача-2: Іванов С.С. представник за довіреністю
від відповідач: не з`явився

Суть спору: позов заявлено заступником військового прокурора Західного регіону України, м.Львів в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах, Міністерства оборони України, м.Київ та Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м.Яворів Львівської області до Спільного українсько-німецького підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмаркет», смт.Івано-Франкове Яворівського району Львівсьої області про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні Міністерством оборони України та Яворівською КЕЧ району технічним майданчиком загальною площею 836,4 кв.м. в будівлі №23 військового містечка №41, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його звільнення від власного майна.
Ухвалою суду від 03.05.2017р. справу прийнято до провадження і призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.05.2017р. Ухвалою суду від 22.05.2017р. встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ відповідача, зазначеним у позовній заяві, зареєстровано Спільне українсько-німецьке підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Техмаркет», а адреса місцезнаходження вказаної юридичної особи: 81070, Львівська область, Яворівський район, смт.Івано-Франкове, вул.Яворівська, буд.32, відтак, розгляд справи відкладено на 19.06.2017р. Ухвалою суду від 19.06.2017р. строк вирішення спору, за клопотанням прокурора, продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 03.07.2017р. з метою повного та всестороннього вирішення спору.
В судове засідання 03.07.2017р. з`явився прокурор та представники позивачів-1,2, їм роз`яснено права у відповідності до ст.ст. 20, 22, 29 ГПК України.
Прокурор та представники позивачів-1,2 в судовому засіданні 03.07.2017р. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, вказаних у позовній заяві та поясненнях Яворівської КЕЧ (вх.№21537/17 від 19.06.2017р.). Ствердили, зокрема, що між позивачем-2 та відповідачем СП ТзОВ «Техмаркет» в січні 2016 року укладено договір зберігання майна відповідача на технічному майданчику, що знаходиться на території військової частини у смт.Івано-Франкове Яворівського району Львівської області. Яворівська КЕЧ неодноразово протягом 2016 та 2017 років зверталася до СП ТзОВ «Техмаркет» із попередженням про неможливість продовження дії договору зберігання та з проханням вивільнити займане нерухоме приміщення, однак, вказані листи залишено без відповіді та задоволення. Після закінчення строку зберігання, відповідач своє майно із майданчика, на якому воно зберігалось за умовами договору не забрав, чим створює Міністерству оборони України та Яворівській КЕЧ перешкоди у користуванні таким майном, заподіює шкоду інтересам держави. Зазначене зумовило звернення заступника військового прокурора Західного регіону України, м.Львів в інтересах держави в особі позивачів-1,2 до суду із відповідною позовною заявою про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачами-1,2 технічним майданчиком шляхом його звільнення від власного майна. Просили позов задоволити.
Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 03.07.2017р. повторно не забезпечено, письмового відзиву та інших витребуваних судом документів не подано, вимог ухвал суду не виконано, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоч про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином. Так, копію ухвали суду від 03.05.2017р. про порушення провадження по справі надіслано на адресу ТзОВ «Техмаркет», зазначену у позовній заяві, а саме: 79070, м.Львів, вул.Довженка, буд.2, та повернуто установою зв`язку із відміткою: «За закінченням терміну зберігання». Копії ухвал суду про відкладення розгляду справи від 22.05.2017р. та 19.06.2017р. направлено на адресу місцезнаходження СП ТзОВ «Техмаркет», зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 81070, Львівська область, Яворівський район, смт.Івано-Франкове, вул.Яворівська, буд.32. На час проведення судового засідання вказану кореспонденцію або повернуто суду установою зв`язку із відміткою «За закінченням терміну зберігання», або не повернуто.
Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. роз`яснено, що за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
Враховуючи вищенаведене, суд, у відповідності до ст.75 ГПК України та беручи до уваги встановлений ст.69 ГПК України строк вирішення спору, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв`язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.
Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення прокурора та представників позивачів-1,2, судом встановлено таке.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техмаркет» (поклажодавець за договором, відповідач по справі) та Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною району (зберігач за договором, позивач-2 по справі) укладено договір зберігання №1 від 05.01.2017р., за яким поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання таке майно (далі майно): холодильне обладнання (п.1.1).
Вказаним договором встановлено права та обов`язки сторін. Зберігач, зокрема, видає на підтвердження приймання майна накладну (п.2.1.2); забезпечує повне збереження майна, а після закінчення зберігання повертає те саме майно (п.2.1.3); зобов`язаний зберігати майно на відокремленій території, що за адресою: АДРЕСА_1 , військове містечко № НОМЕР_1 в будівлі №23, в умовах, які не допускають змішування його з іншими однорідними речами, що знаходяться в тій території (п.2.1.5); повертає майно повністю після припинення договору (п.2.1.8). Водночас поклажодавець, серед іншого, одержує майно після припинення договору в місці його здавання, якщо інше не встановлено сторонами додатково (п.2.2.1).
У п.3.1 договору сторони погодили місце зберігання технічний майданчик площею 836,4 кв.м. та дату закінчення зберігання 30.06.2016р.
Прокурор та позивачі-1,2 стверджують, що згідно умов договору ТзОВ «Техмаркет» передало, а Яворівська КЕЧ прийняла на зберігання холодильне обладнання, що підтверджується підписаним представниками сторін договору актом приймання-передачі майна на зберігання від 05.01.2016р., копію якого долучено до матеріалів справи.
Яворівська КЕЧ, листом-повідомленням №945 від 20.04.2017р., просила ТзОВ «Техмаркет» прибути 26.04.2016р. на територію військового містечка №41 для розірвання вищезазначеного договору зберігання та складання акту прийому-передачі та повернення нерухомого військового майна. Листом №1185 від 18.05.2016р. Яворівська КЕЧ просила відповідача демонтувати обладнання у військовому містечку №41. Листом №2931 від 30.11.2016р. Яворівська КЕЧ повідомила відповідача про неможливість продовження договору зберігання й просила звільнити нерухоме військове майно. Окрім того, претензією №3 від 31.01.2017р. Яворівська КЕЧ просила ТзОВ «Техмаркет» забрати майно від зберігача. Як вбачається з матеріалів справи, вказану кореспонденцію залишено адресатом без відповіді, а вимоги без задоволення.
Прокурор та позивачі-1,2 стверджують, що невиконання обов`язку щодо звільнення технічного майданчика та безпідставне його використання ТзОВ «Техмаркет» для розміщення власного майна заподіює істотну шкоду інтересам держави в особі Міністерства оборони України та Яворівської КЕЧ, оскільки не дає змоги уповноваженим органам розпоряджатися цим майном, отримувати від нього законний дохід та створює загрозу незаконного вибуття з володіння держави вказаного майна. Зазначене зумовило звернення заступника військового прокурора Західного регіону України до суду з позовом в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах, Міністерства оборони України та Яворівської КЕЧ до ТзОВ «Техмаркет», про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні Міністерством оборони України та Яворівською КЕЧ району технічним майданчиком загальною площею 836,4 кв.м. в будівлі №23 військового містечка №41, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його звільнення від власного майна.
При вирішенні спору та прийнятті рішення по справі суд виходив з такого.
Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.
За договором зберігання, у відповідності до ч.1 ст.936 ЦК України, одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Як встановлено ч.ч.1, 3 ст.938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
Також, ст.953 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що із закінчення як строку зберігання, встановленого договором, так і строку дії самого договору зберігання, у відповідача виник обов`язок забрати майно, передане на зберігання.
В матеріалах справи відсутні належні та необхідні докази на підтвердження виконання СП ТзОВ «Техмаркет» такого обов`язку. Натомість, актом обстеження нерухомого військового майна від 19.05.2017р., складеним комісією Яворівської КЕЧ, встановлено, що не зважаючи на закінчення дії договору зберігання №1 від 05.01.2016р., який був укладений щодо будівлі №23 (адреса розташування: Львівська область, Яворівський район, смт.Івано-Франкове, вул.Яворівська, 32, територія військового містечка №41), майно ТзОВ «Техмаркет» продовжує перебувати на об`єкті Міністерства оборони України без належних на те правових підстав.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Таким чином, з наведених норм чинного законодавства України, умов укладеного між сторонами договору зберігання, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено ст.ст.509,948 ЦК України та п.2.2.1 договору в частині виконання зобов`язання одержання майна після припинення договору 30.06.2016р. Внаслідок такого порушення, у позивача виникло право на захист його порушеного права шляхом вимоги оплати за фактичний строк зберігання майна, відповідно до п.2.1.9 договору та ст.946 ЦК України, а також вимоги про зобов`язання відповідача (поклажодавця за договором) забрати своє майно, що призведе до відновлення порушеного права позивача.
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Водночас, відповідно до положень ст.391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач вчиняє дії, які перешкоджають позивачу користуватись йому його власним майном.
Суд звертає увагу на те, що юридичною адресою СП ТзОВ «Техмаркет» (адресою місцезнаходження юридичної особи згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) є 81070, Львівська обл., Яворівський район, смт.Івано-Франкове, вул.Яворівська, буд.32, тобто та ж адреса, за якою знаходиться об`єкт технічний майданчик, на якому, як вбачається з умов договору, розташоване передане на зберігання майно відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, в тому числі й правовстановлюючі документи, на підтвердження того, що такий об`єкт, належить Міністерству оборони України чи Яворівській КЕЧ на праві власності або іншому законному праві володіння, користування, без чого в них не може виникнути право на негаторний позов щодо захисту права, наявність якого не підтверджена у встановлений законом спосіб.
З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та звертає увагу на роз`яснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.9 Постанови № від 21.02.2013р. про те, що якщо до господарського суду звертаються кілька позивачів з вимогою немайнового характеру до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірі, передбаченому підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Так, згідно з частиною другою статті 29 ГПК у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача. Проте, до позовної заяви долучено лише платіжне доручення №145 від 04.04.2017р., яким підтверджується сплата Яворівською КЕЧ судового збору за звернення до господарського суду із позовом немайнового характеру у встановленому порядку та розмірі. З огляду на таке, та беручи до уваги встановлену пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору, що підлягає до сплати за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, суд приходить до висновку, що до стягнення з Міністерства оборони України в доход Державного бюджету України належить 1600,00грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (м.Київ, Повітрофлотський проспект, буд.6; ) 1600,00грн. судового збору в доход Державного бюджету України.
3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.
4. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 10.07.2017р.

Суддя Щигельська О.І.