ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа № 926/1475/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Скрипчук О.С.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи підприємця (далі ФОП) ОСОБА_2 б/н від 20.04.2017р. (вх. № 01-05/1970/17 від 26.04.2017 р.)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017р.

у справі № 926/1475/15 (суддя Миронюк С.О.)

за позовом: Приватного підприємства (далі ПП) Світвуд Україна, м. Чернівці

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, м. Чернівці

про стягнення 806885,00 грн попередньої оплати.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4 представник (ордер на надання правової допомоги у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Причини відкладення розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.07.17 р. проведено заміну членів колегії суддів, у зв язку із чим розпочато розгляд справи спочатку та завершено прийняттям постанови.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017р. у справі №926/1475/15 (суддя Миронюк С.О.) позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПП Світвуд Україна борг в сумі 682785,00 грн, судовий збір в сумі 10241,78 грн та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 2588,16 грн.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд керувався вимогами ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та прийшов до висновку про те, що вимоги позивача засновані на договірних відносинах між сторонами і є обґрунтованими, а тому з відповідача слід стягнути попередню оплату згідно договору купівлі-продажу обладнання №01/09 від 21.08.2012р. в сумі 682785,00 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ФОП ОСОБА_2 оскаржила таке в апеляційному порядку.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд при встановленні підстав позову досліджував тільки копію договору №01/09 від 21.08.2012р., а оригінал даного договору у позивача відсутній. Стверджує, що долучена копія договору майже непридатна для читання, містить стилістичні та змістовні суперечності, зокрема відрізняється розмір шрифту перших трьох сторінок від четвертої сторінки, в тексті договору пропущено п. 7.6, що свідчить про те, що текст договору не є єдиним та суцільним документом. Посилається на те, що позивачем не було надано оригінал спірного договору та не доведено, що копія договору виготовлена з оригіналу, а тому встановлення місцевим господарським судом обставин щодо існування господарських відносин між ФОП ОСОБА_2 та ПП Світвуд Україна на підставі договору №01/09 від 21.08.2012р. є недоведеними. Зазначає, зокрема, що наданий позивачем примірник договору не є належним та допустимим доказом, а надані позивачем банківські виписки містять посилання на «оплату за обладнання згідно договору №01/09 від 01.09.2012р., у призначенні платежу вказано «оплата за обладнання». Звертає увагу на те, що у претензіях від 07.08.2013р. та від 08.11.2013р. вказано про відсутність між сторонами господарського договору, а банківські виписки не підтверджують попередню оплату товару згідно договору №01/09 від 21.08.2012р., оскільки жодна з них не містить посилання в призначенні платежу на спірний договір. Просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017р. у справі №926/1475/15, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП Світвуд Україна просить залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017р. у справі №926/1475/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначає що на виконання умов договору № 01/09 від 21.08.12 р. з 21 серпня 2012р. по 14 червня 2013р. сплатив в якості попередньої оплати на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 806885,00 грн., що становило понад 30% від суми, визначеної договором, а відповідач поставку обладнання не здійснив та попередню оплату не повернув. Також двома експертними висновками підтверджено факт відсутності договірних відносин за наданими відповідачем договорами № 06/07 від 06.07.2011 р., № 11/07 від 11.07.2011 р., № 01/09 від 01.09.2012р.

У поясненнях ФОП ОСОБА_2 зазначає про суперечність позиції позивача, оскільки одночасне посилання на договір №01/09 від 21.08.2012р. та ст. 693 ЦК України, ст. 181 ГК України та ст. 1212 ЦК України суперечить нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що факт перерахування коштів мав місце, проте не на виконання спірного договору №01/09 від 21.08.2012р., також розмір суми вказаної позивачем, яка перерахована на рахунок ФОП ОСОБА_2, не відповідає дійсності. Зазначає, що платіж перерахований позивачем відповідачу на суму 124100,00 грн., який здійснено 21.08.2012р. з призначенням платежу «передоплата згідно рахунку №б/н від 21.08.2012р.» був повернутий того ж дня позивачу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення. При цьому Львівський апеляційний господарський суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 21.08.2012р. між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та ПП Світвуд Україна (покупець) укладений договір купівлі-продажу обладнання з розстроченням платежів №01/09 (далі Договір), згідно якого продавець зобовязався продати, а покупець зобовязався придбати обладнання для деревообробної галузі (а.с. 50-51, т. 1). Договір скріплений підписами сторін та печаткою ПП Світвуд Україна. До матеріалів справи позивачем долучена копія договору, яка не завірена у відповідності до вимог ДСТУ 4163-2003, позивачем вказується про втрату його оригіналу.

Згідно п. 2.2 Договору загальна вартість обладнання та пуско-налагоджувальних робіт становить 2625517, 00 грн.

Згідно п. 3.1 Договору продавець зобовязаний передати обладнання покупцю у повному обсязі та комплектності протягом30 днів з моменту оплати покупцем 25% вартості від суми Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору покупець здійснює оплату шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки продавця, на умовах розстрочення платежів, шляхом сплати: 25 % попередньої оплати у розмірі 656379,25 грн протягом одного року з дня підписання договору, але з обовязковим перерахуванням суми попередньої оплати в розмірі не менше 100000,00 грн в день підписання договору; 60 % від ціни договору після поставки та монтажу обладнання на визначеному покупцем майданчику на протязі 3-ох місяців з дати поставки; 15 % від ціни договору після робочого запуску всієї лінії та виготовлення тестової партії продукції.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов укладеного між сторонами договору з 21.08.2012 р. по 14.06.2013 р. в якості попередньої оплати за обладнання на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_2 він сплатив кошти в розмірі 806885,00 грн. а відповідач умови укладеного між сторонами договору в частині передачі обладнання не виконав. 07.08.2013 р.(вих.№ 07/08) позивач надіслав ФОП ОСОБА_2 претензію №1/08 у звязку з безпідставним перерахуванням коштів, з вимогою повернути безпідставно перераховані кошти в сумі 423871,50 грн. (а.с. 42, 48, т. 1), заперечуючи існування договірних стосунків.

Претензія залишена відповідачем без розгляду та виконання.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом (з урахуванням письмових пояснень б/н від 05.04.2017р., у яких було зменшено позовні вимоги (а.с. 119-121, т. 4), оскільки погодився з доводами відповідача про повернення 124100,00 грн. передоплати у день її отримання від позивача 21.08.2015р.) і зазначає, що відповідач своїх зобов'язань по договору №01/09 від 21.08.2012р. не виконав та просить стягнути решту суми попередньої оплати - 682785,00 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Позивачем у позовній заяві як підставу позову вказано договір №01/09 від 21.08.2012р.

У матеріалах справи наявна копію договору №01/09 від 21.08.2012р., яка не засвідчена (а.с. 50-51, т.1). З даної копії договору №01/09 від 21.08.2012р. вбачається, що вона зроблена не з оригіналу договору, а з іншої копії, оскільки містяться залишки попереднього посвідчення іншої копії договору. Дана копія договору, а саме а.с. 51, т.1, є не придатна для читання, оскільки не відображає умови договору. Також на а.с. 51, т. 1 вказано останнім пунктом договору п. 7.5 в той час як зі зворотної сторони аркушу наступним пунктом договору є п. 7.7 договору.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 555.27 відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Згідно п. 1.1. цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності.

Згідно абз 1-7 п.п. 2.2. п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а в разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

У позовній заяві позивач вказував, що позбавлений можливості надати оригінальний примірник договору купівлі-продажу обладнання №01/09 від 21.08.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд Чернівецької області ухвалами від 24.09.2015р. (а.с. 58, т. 1) та від 20.10.2015р. (а.с. 73, т.1) вимагав від відповідача надати належним чином завірену копію договору купівлі-продажу обладнання №01/09 від 21.08.2012р. для долучення до матеріалів справи та оригінал для огляду у судовому засіданні. Такі вимоги суду відповідачем виконано не було, оскільки останній у відзиві на позовну заяву заперечував укладення між ФОП ОСОБА_2 та ПП Світвуд Україна договору №01/09 від 21.08.2012р.

Таким чином, суду першої інстанції також не було надано для огляду оригінальний примірник договору купівлі-продажу обладнання №01/09 від 21.08.2012р.жодною із сторін

Враховуючи вищенаведене, наявна у матеріалах справи копія договору купівлі-продажу обладнання №01/09 від 21.08.2012р., взята місцевим господарським судом як докази на підтвердження позовних вимог та покладена в основу рішення про задоволення позовних вимог, не може бути належним доказом в розумінні ст. 36 ГПК України.

До закінчення розгляду справи місцевим господарським судом належний доказ не був долучений позивачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийняте у справі рішення ґрунтується на неналежних доказах.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У надісланій відповідачу претензії від 07.08.2013 р. №1/08 позивач вказав, що саме у звязку з безпідставним перерахуванням коштів звернувся до відповідач з вимогою повернути безпідставно перераховані кошти в сумі 423871,50 грн.

Відповідач також зазначав, що надані позивачем банківські виписки містять посилання на «оплату за обладнання згідно договору №01/09 від 01.09.2012р., у призначенні платежу також вказано «оплата за обладнання», однак судом першої інстанції дані доводи не були враховані.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовується українськими судами як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року суд нагадує, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, ОСОБА_3 A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, ОСОБА_3 A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Як вказано у рішеннях ЄСПЛ «Дюлоранс проти Франції» від 21 березня 2000р.; «Донадзе проти Грузії» від 7 березня 2006р. право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Згідно ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч.ч. 1,2 ст. 104 ГПК України).

Згідно абз. 1, 2 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з пунктом 2 статті 103 ГПК приймає нове рішення. Якщо порушення норм процесуального права не підпадає під ознаки, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, господарський суд оцінює порушення норм процесуального права, виходячи з конкретних обставин справи та приписів частини другої зазначеної статті ГПК.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2, скасування рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017р. у справі № 926/1475/15 та прийняття нового, яким у задоволенні позову ПП Світвуд Україна до відповідача ФОП ОСОБА_2 про стягнення 682785,00 грн попередньої оплати відмовити.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, судові витрати в сумі 3937,92 грн. за проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи та 11265,96 грн за розгляд справи в апеляційному порядку слід покласти на позивача і стягнути на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017р. у цій справі скасувати і прийняти нове рішення. У задоволенні позову ПП Світвуд Україна до відповідача ФОП ОСОБА_2 про стягнення 682785,00 грн попередньої оплати згідно договору № 01/09 від 21.08.12 р. відмовити.

2. Стягнути з Приватного підприємства Світвуд Україна (58002, АДРЕСА_1; ) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (58004, Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Весняна, будинок 6; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 3937,92 грн. витрат за проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи та 11265,96 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3. Місцевому господарському суду видати наказ.

4. Повернути Приватному підприємству Світвуд Україна (58002, АДРЕСА_1; ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 5895,93 грн. сплачений за подання позовної заяви згідно платіжного доручення № 1467 від 20.08.2015 р.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови підписано 17.07.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Якімець Г.Г.