КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Справа№ 927/823/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

За участю представників:

Від позивача: (апелянта): Севрук В.О.

Від відповідача : Волощук П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 (колегія суддів у складі: Скорик Н.О., судді: Сидоренко А.С., Фесюра М.В.) у справі № 927/823/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чергнігівгаз"

про стягнення 57 134 432,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 у справі № 927/823/16 припинено провадження у справі в частині стягнення 48 645 555,92 грн. боргу, в позові про стягнення 4704359,01 грн. пені, 2562321,56 грн. штрафу, 400030,46 грн. відсотків річних та 822165,17 грн. інфляційних втрат - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині припинення провадження стосовно стягнення суми основного боргу в розмірі 48 645 555,92 грн. мотивовано тим, що сума боргу, що є предметом позовних вимог сплачена після подачі позову та предмет спору в цій частині відсутній. Також, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні 4704359,01 грн. пені, 2562321,56 грн. штрафу, 400030,46 грн. відсотків річних та 822165,17 грн. інфляційних втрат мотивовано тим, що відповідач виконував розрахунки на підставі Спільних протокольних рішень, що свідчить про належне виконання своїх зобов'язань за договором на транспортування природного газу № 2 від 17.12.2015. Відповідно, наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені договором № 2 від 17.12.2015 та нормами ст.536, ч.2 ст.625 ЦК України, ч.2 ст.231 ГК України, не застосовуються. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення 2562321,56 грн. штрафу в розмірі 7%, суд першої інстанції вказав, що наведена штрафна санкція стягується у випадку порушення не грошового зобов'язання з підстав, зазначених в ст.231 Господарського кодексу України, а позивачем заявлено вказану фінансову санкцію саме за порушення грошового зобов'язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, апелянт (позивач) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 4704359,01 грн. пені, 400030,46 грн. відсотків річних та 822165,17 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в наведеній частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Так, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не застосувавши положення ч.ч. 1, 3 ст. 509, ст.ст. 526, 530, 549, 611, 612, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230 Господарського кодексу України допустив порушення норм матеріального права та зробив помилковий висновок про те, що держава, приймаючи відповідні нормативно - правові акти, а саме Постанову Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2015 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» змінює цим самим характер регулювання правовідносин сторін, що склались між ними та підставі укладеного договору. Позивач наголошує, що небаланс обсягів природного газу по договору стосується виключно використання відповідачем природного газу на виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати, що не має відношення до населення та субсидій, що зокрема підтверджується звітами відповідача про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий, березень, червень, липень та серпень 2016 року. Виробничо-технологічні витрати газу використовуються відповідачем для забезпечення його господарської діяльності по всім категоріям споживачів, вказаних відповідачем у звітах про фактичні обсяги газу для забезпечення потреб окремих категорій споживачів, в т.ч. потреб населення. Враховуючи той факт, що позивач кожного місяця закуповує природний газ у НАК «Нафтогаз України» для балансування обсягів природного газу , відповідно, позивач закриває цими обсягами природного газу небаланс, який виник у відповідача у лютому, березні, червні, липні та серпні 2016 року. Таким чином., позивач, як оператор газотранспортної системи самостійно врегульовує небаланс в системі, що виник внаслідок дій замовників послуг транспортування газу, в т.ч. відповідача. Також, апелянт вказував на те, що підпис уповноваженої особи відповідача на спільних протокольних рішеннях свідчить е про зміну порядку розрахунків по договору, а про погодження на отримання коштів від відповідача, які будуть перераховані з Державного бюджету України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, а умови договору в частині порядку проведення відповідачем розрахунку з позивачем за надані послуги з балансування обсягів природного газу залишались та залишаються чинними. Додатково апелянт наголошував, що судом першої інстанції не враховано той факт, що постановою Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.11.2016 № 2016 було внесено зміни до типового договору транспортування природного газу, а саме п. 9.4 викладено в редакції, яка зокрема передбачає, що оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам, проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період. Також, апелянт вказував, що в матеріалах справи містяться докази оплати відповідачем послуг балансування обсягів природного газу за грудень 2016 (що не увійшли до предмету позову) власними коштами в сумі 340,00 грн., що є підтвердженням того, що сторони, підписавши спільні протокольні рішення, не змінювали строки виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за договором, а визначили тільки один із способів виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором, погоджуючи отримання коштів від відповідача, за умови виділення їх з Державного бюджету України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №927/823/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 у справі № 927/823/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 у справі № 927/823/16 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.06.2017.

07.06.2017 через відділ документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли документи по справі.

08.06.2017 через відділ документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач в обгрунтування заперечень на апеляційну скаргу наголошував на тому, що уклавши спільні протокольні рішення сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору на транспортування природного газу, а тому строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету, у зв'язку з чим відповідачем не допущено прострочення оплати на умовах спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, а тому підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій та застосування ст. 625 Цивільного кодексу України - відсутні. Крім того, згідно з п. 1.1, п. 1.3, п. 1.4 ст. 1, ч. 2 ст. 2, п.п. 7.1.3 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», п. наказу Міністерства палива та енергетики України «Про затвердження переліку підприємств»від 10.11.2005 № 568, державою офіційно визнано неможливість підприємства паливно-енергетичного комплексу (зокрема і відповідача) забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Визначаючи неможливість розрахунків в цйі частині підприємствами паливно - енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно - правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що складись між сторонами на підставі укладених між ними договорів. Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (в розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, а саме згідно норм: ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норм Закону про державний бюджет на відповідний рік, в якому передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, норми п 11 ч. 1 ст. 20, п. 8 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 5 ч. 1 ст. 12, п. 5 ст. 13, п. 5 ч. 1 ст. 14, п. 5 ч. 1 ст. 15, п. 7 ч. 1 ст. 16, ст. 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та інші, на виконання яких прийнято зокрема Кабінетом Міністрів України постанову № 20 від 11.01.2005. Застосування сторонами відповідних норм не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи ні. Підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів з державного бюджету. Тобто, право на відшкодування з бюджету у відповідача виникає по факту надання пільг та субсидій громадянам і споживання ними природного газу, але розпорядитись даними коштами товариство може лише за наявності заборгованості перед своїми надавачами послуг, і в першу чергу відповідач має обов'язок повністю розрахуватись виділеними з бюджету коштами, а потім - власними коштами. Крім того, відповідач наголошував на відсутності його вини у відповідному простроченні, що виключає відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань.

В судовому засіданні 08.06.2017 оголошено перерву у розгляді справи до 15.06.2017.

В судовому засіданні 15.06.2017 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги. Просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 4704359,01 грн. пені, 400030,46 грн. відсотків річних та 822165,17 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в наведеній частині.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язанням, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (позивач, оператор) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" (відповідач, замовник) укладено договір транспортування природного газу № (далі - договір), відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (п. 2.1. договору).

Цей договір набирає чинності з дня його укладання на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.12.2015 (п.17.1. договору).

Відповідно до п. 2.3 договору послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором:

-послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи;

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій;

-послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що замовник, зокрема, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг, а також вчасно врегульовувати небаланси.

Згідно із п. 9.1 договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу, відповідно до Кодексу газотранспортної системи в строк до двадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Відповідно до п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу газотранспортної системи, небаланс - це різниця між обсягами природного газу, поданими замовниками послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів).

Відповідно до п. п. 1-2 глави 3 Розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів удільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або споживачів.

Згідно з п. п. 1-5 глави 1 Розділу XIV Кодексу Кодексу газотранспортної системи, замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів).

Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п. 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок, зокрема, таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п. п. 1-4 глави 4 Розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті.

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи 4-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Аналогічні за змістом положення були погоджені сторонами також в розділі ІХ договору.

За умовами п. 9.4 договору, оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що послуга балансування є складовою послуги транспортування за договором №2 від 17.12.2015.

Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегулюваного замовником відповідно до кодексу та розділу ІХ цього договору ( п. 11.4 договору).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Аналогічні положення відтворені також в абз.1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, на виконання умов договору, встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу в лютому, березні, червні, липні та серпні 2016 року в загальному обсязі 6600,91 тим.куб.м., що підтверджується звітами про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках, які були надані позивачу самим відповідачем (а.с. 32-34, 88,89), актами надання послуг балансування обсягів природного газу та розрахунками вартості послуг балансування (а.с. 37, 38, 42,43,47, 48, 52, 53, 91, 92, 96, 97).

У зв'язку з неврегулюванням відповідачем негативного місячного небалансу, що виник в лютому, березні , червні, липні та серпні 2016 року в обсязі 6600,91 тис. куб. м. у строк та в порядку, визначеними умовами договору та Кодексом газотранспортної системи, позивач надав відповідачу послуги балансування, про що було складено позивачем односторонні акти про надання послуг балансування обсягів природного газу від 29.02.2016 №02-16--БАЛАНС на суму 26933505,46 грн., коригуючий акт №02-16--БАЛАНС/КОР надання послуг балансування обсягів природного газу до акту №02-16--БАЛАНС від 31.03.2016 на суму -4488917,58 грн., акт №03-16--БАЛАНС від 31.03.2016 на суму 14160005,84 грн., акт №06-16--БАЛАНС від 30.06.2016 на суму 3784549,94 грн., акт № 07-16--БАЛАНС від 31.07.2016 на суму 3875488,79 грн., акт №08-16--БАЛАНС від 31.08.2016 на суму 4380923,47 грн. Загальна вартість послуг становить 48645555,92 грн.

Акти разом з розрахунками та рахунками були направлені відповідачу на поштову адресу супровідними листами №3833/12 від 16.03.2016, №5885/12 від 18.04.2016, №5910/12 від 18.04.2016, №10069/12 від 15.07.2016, №11508/12 від 15.08.2016, №12798/12 від 15.09.2016 ( а.с. 35-54, 90-99).

20.01.2017 між Головним управлінням Державної Казначейської служби України у Чернігівській області (сторона перша), Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (сторона друга), Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" (сторона третя), Публічним акціонерним товариством "Чернігівгаз" (сторона четверта), ПАТ "Укртрансгаз" (сторона п'ята) та НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено спільне протокольне рішення № 573/у про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

У відповідності до розділу 2 спільного протокольного рішення № 573/у Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 50000000,00 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.2005 №20".

Сторона 4 перераховує на рахунок Стороні 5 кошти у сумі 50000000,00 грн., у тому числі ПДВ 8333333,33 грн., за надані послуги балансування у 2016 році згідно договору від 17.12.2015 № із записом у графі "призначення платежу" "Постанова Уряду від 11.01.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за надані послуги балансування у 2016 році згідно договору від 17.12.2015 №, у тому числі ПДВ 8333333,33 грн." (п. 2.6 спільного протокольного рішення №573/у).

На аналогічних умовах між тими ж сторонами були укладені:

- Спільне протокольне рішення №37/утг від 05.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 25837600,00 грн. за червень 2016 року;

- Спільне протокольне рішення №35/утг від 05.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 4380923,47 грн. 2016 року;

- Спільне протокольне рішення №36/утг від 05.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3784549,94 грн. за липень 2016 року;

- Спільне протокольне рішення №34/утг від 05.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 10767000,00 грн. за травень 2016 року ;

- Спільне протокольне рішення №33/утг від 05.12.2016 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 3873971,82 грн. за серпень 2016 року;

На виконання спільного протокольного рішення №573/у, в рахунок погашення заборгованості за Договором № відповідачем перераховано позивачу 50000000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №48 від 23.01.2017.

На виконання спільного протокольного рішення №37/утг в рахунок погашення заборгованості за Договором № відповідачем перераховано позивачу 25837600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №44 від 07 грудня 2016 року.

На виконання спільного протокольного рішення №35/утг в рахунок погашення заборгованості за Договором № перераховано 4380923,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням №42 від 07 грудня 2016 року.

На виконання спільного протокольного рішення №36/утг в рахунок погашення заборгованості за Договором № перераховано 3784549,94 грн., що.підтверджується платіжним дорученням №43 від 07 грудня 2016 року.

На виконання спільного протокольного рішення №34/утг в рахунок погашення заборгованості за Договором № перераховано 10767000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №41 від 07 грудня 2016 року.

На виконання спільного протокольного рішення №33/утг в рахунок погашення заборгованості за Договором № перераховано 3873971,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням №40 від 07 грудня 2016 року.

Отже, за спільними протокольними рішеннями №№33/утг, 34/утг,35/утг, 36/утг, 37/утг сплачено 48644045,23 грн., залишок вартості послуг балансування в сумі 1510,69 грн. сплачено за спільними протокольним рішенням №573/у.

Позивач підтвердив повну сплату боргу відповідачем та надав відповідний розрахунок, і що підтверджено відповідачем.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки сума боргу, що є предметом позовних вимог сплачена після подачі позову та предмет спору в цій частині відсутній - суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що провадження у справі щодо стягнення 48645555,92 грн. боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначав позивач у позові, відповідачем допущено невиконання грошових зобов'язань - прострочення оплати вартості послуг наданих в лютому, березні та червні 2016 року та просив стягнути з відповідача:

- 4704359,01 грн. пені за прострочення платежу в період з 30.03.2016 по 25.08.2016, включно;

- 2562321,56 грн. штрафу нарахованого на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України;

- 400030,46 грн. відсотків річних за період з 30.03.2016 по 25.08.2016;

- 822165,17 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2016 по липень 2016, включно.

Нарахування пені проведено позивачем на підставі п. 13.5 договору, яким передбачено, що у разі порушення строків оплати замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суми 400030,46 грн. відсотків річних за період з 30.03.2016 по 25.08.2016 та 822165,17 грн. інфляційних втрат з квітня 2016 по липень 2016, включно, нараховані позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем було здійснено у повному обсязі вартість послуг балансування шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно - правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно - правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відповідно до ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсація, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", цей порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот), на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобов'язань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1 -1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ теплопостачання і електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 2.6. розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підписання сторонами Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також фактичне виконання розрахунків в порядку, зазначеному в цих протокольних рішеннях відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., свідчить про погодження сторонами зміни порядку і строків проведення оплати за надані послуги з транспортування газу (у тому числі балансування) за договором №2 від 17.12.2015.

Відтак, сторонами по договору № за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема Постанові Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2015 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій».

Крім того, Верховний Суд України при розгляді справ щодо застосування у подібних правовідносинах норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, та санкцій, передбачених умовами договору, зазначив, що необхідною умовою для їх застосування є те, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Укладенням договору про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків. (постанови Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13, від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, від 09.09.2014 у справах №№ 5011-1/1043-2012-42/528-2012, 5011-35/1272-2012-42/527-2012, 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 10.02.2016 №3-1267гс15).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що відповідач виконував розрахунки на підставі Спільних протокольних рішень, що свідчить про належне виконання ним своїх зобов'язань за договором на транспортування природного газу № 2 від 17.12.2015, а тому наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені договором № 2 від 17.12.2015 та нормами ст.536, ч.2 ст.625 ЦК України, ч.2 ст.231 ГК України, не підлягають застосуванню, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу (балансування), що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів, що виключає застосування штрафних санкцій у вигляді пені та нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахування інфляційних втрат.

Такі обставини, згідно ст. 218 ГК України, ст. 614 ЦК України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14).

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що заборгованість, яка є предметом спору, виникла не у зв'язку з наданням субсидій, а у зв'язку із використанням послуг балансування на виробничо-технологічні витрати та власні потреби відповідача, судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету та встановлено перелік органів, які уповноважені встановлювати факт наявності підстав для такого порядку розрахунків.

В свою чергу, підписання спільних протокольних рішень уповноваженими державними органами, а саме: Головним управлінням державної казначейської служби України у Чернігівській області (органу відповідальному за операції по рахунку); Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (органу, який є розпорядником державних коштів) є підтвердженням встановлення факту наявності підстав для такого порядку розрахунків.

Відповідно до розділу 4 спільних протокольних рішень, сторони, що підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Довод апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.11.2016 № 2016 було внесено зміни до типового договору транспортування природного газу, а саме п. 9.4 викладено в редакції, яка зокрема передбачає, що оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам, проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необґрунтований, оскільки вищенаведеною постановою внесено зміни в типовий договір, який підлягає укладенню між учасниками відповідних правовідносин, і не є підставою для зміни правовідносин, узгоджених між сторонами в спільних протокольних рішеннях в контексті спірних правовідносин.

Також, довод апелянта про те, що в матеріалах справи містяться докази оплати відповідачем послуг балансування обсягів природного газу за грудень 2016 (що не увійшли до предмету позову) власними коштами в сумі 340,00 грн., що є підтвердженням того, що сторони, підписавши спільні протокольні рішення, не змінювали строки виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за договором, а визначили тільки один із способів виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за договором, погоджуючи отримання коштів від відповідача, за умови виділення їх з Державного бюджету України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необгрунтований, оскільки сплата відповідачем 340,00 грн. - жодним чином не спростовує факту підписання між сторонами спільних протокольних рішень, якими встановлено порядок проведення розрахунків по договору.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та встановлено судом апеляційної інстанції в порядку апеляційного перегляду справи, що відповідач на виконання умов спільних протокольних рішень повністю розрахувався за послуги балансування природного газу, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, по сумам сплаченим за спільними протокольними рішеннями, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 4704359,01 грн. пені, 2562321,56 грн. штрафу, 400030,46 грн. відсотків річних та 822165,17 грн. - задоволенню не підлягають.

Також, розглянувши позовну вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 2562321,56 грн. штрафу в розмірі 7%, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Умовами договору застосування такого виду відповідальності, як штраф - не передбачений.

Відповідно до норм ч.2 ст.231 Господарського кодексу України встановлена відповідальність (за прострочення понад тридцять днів додаткове стягнення штрафу у розмірі семи відсотків вказаної вартості товарів, робіт, послуг) за порушення не грошового характеру, а за прострочення поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, оскільки в якості підстави для такого нарахування є не сума грошового зобов'язання, а виключно вартість товарів (робіт, послуг).

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Отже, оскільки предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення штрафу в зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, тому відсутні підстави для нарахування штрафу з підстав, зазначених в ст.231 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення 2562321,56 грн. штрафу в розмірі 7% - задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наслідками перегляд справи в апеляційному порядку, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 4704359,01 грн. пені, 2562321,56 грн. штрафу, 400030,46 грн. відсотків річних та 822165,17 грн. інфляційних втрат - не є законними та обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 у справі № 927/823/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 у справі № 927/823/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2017 у справі № 927/823/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/823/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

В.В. Куксов