ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 914/534/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3; ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів, № 01н-2316/18-05 від 04.05.2017р. (вх. № 01-05/2107/17 від 11.05.17)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.04.2017р.

у справі № 914/534/17, суддя Синчук М.М.

за позовом: Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Львів,

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів,

про: стягнення заборгованості в розмірі 142 705,95 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.04.2017р. позов Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Служби автомобільних доріг у Львівській області про стягнення заборгованості в розмірі 142 705,95 грн. задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Служби автомобільних доріг у Львівській області на користь Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 142 705,95 грн. основного боргу, 2 140, 59 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 19.04.2017р. у справі № 914/534/17, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 01н-2316/18-05 від 04.05.2017р. (вх. № 01-05/2107/17 від 11.05.17), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 19.04.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що не мав можливості виконати договірні зобовязання через відсутність фінансування з державного бюджету на відповідні роботи. Покликається на відкладальні обставини, які сторони обумовили в п. 6.1.1 та п. 4.1 договору № 06-02/13 від 15.02.2013р. Крім того, покликається на порушення судом норм процесуального права, а саме: неправомірну відмову у задоволенні обґрунтованого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, що спричинили не подання до суду необхідних доказів, які мають вирішальне значення у даній справі. Також, зазначає, що згідно поданого акту № 06-25/20 ДФІ у Львівській області від 20.05.2014р., встановлено, що при виконанні робіт, відповідно до Договору № 06-02/13 ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» завищили вартість вищезазначених робіт на загальну суму 142 705, 95 грн..

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями КП Документообіг господарських судів, 11.05.2017р. справу за № 914/534/17 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Желіка М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017р. апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Львівській області прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2017р.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/3866/17 від 12.06.17) в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 19.04.2017р. у даній справі без змін.

На адресу суду надійшли від відповідача клопотання від 16.06.2017р. № 18-3419/18-05, в якому останній просить долучити до матеріалів даної справи копії наступних документів: акт службового розслідування від 19.04.2017р., проведеного комісією Служби за фактом завищення вартості робіт на загальну суму 142 705, 95 грн.; лист Служби автомобільних доріг у Львівській області № 01н-2371/18-06 від 05.05.2017р. щодо підписання відкоригованих актів виконаних робіт форми КБ-2 та КБ-3; відкориговані акти виконаних робіт КБ-2 та КБ-3 на суму 142 704, 00 грн.; Акт звірки взаємних розрахунків за виконанні роботи та надані послуги. Колегія суддів порадившись на місці, задоволила подане клопотання відповідача та долучила подані документи до матеріалів справи.

Від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення від 07.07.2017р., б/н, в яких осатаній просить врахувати дані додаткові пояснення при розгляді даної справи, а саме: поданих аналогічних позицій висловлених Вищим господарським судом України та Верховним судом України.

В судове засідання 10.07.17р. прибули представники сторін, які надали пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 10.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що між Службою автомобільних доріг у Львівській області (замовник за договором, відповідач по справі) та Дочірнім підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (підрядником за договором, позивач по справі), укладено договір №06-02/13 на надання послуг з поточного ремонту (дрібний, середній) та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області від 15.02.2013р., за яким підрядник зобов'язався у 2013 році надати послуги зазначені в технічних вимогах (Додаток №1, перелік оплат, здійснених відповідачем згідно рахунку №184 за виконані роботи з поточного (дрібний, середній) ремонту та експлуатаційного утримання автодороги державного значення Н-02 Львів-Тернопіль по ділянці км 11+256 17+550), а замовник прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених фінансових планів та фактично отриманих бюджетних коштів.

Між сторонами підписано додаткову угоду від 26 грудня 2013 р. №9, якою були внесені зміни, що у відповідності до наказу Укравтодору від 05.12.2013 р. №436 встановлено обсяги фінансування послуг з поточного середнього ремонту, затверджено нову редакцію статті Договору Фінансування послуг, зокрема, передбачено ремонт автомобільної дороги державного значення Н-02 Львів-Тернопіль по ділянці км 11+256 - 17+550 вартістю 8 406 800,00 грн.

Пунктом 6.1.2 договору сторони погодили, що замовник зобов'язаний приймати надані послуги згідно з актами наданих послуг (виконаних робіт) (форма КБ-2в, КБ-3) та рахунків на оплату.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання взятих на себе за договором зобовязань, ДП Львівський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України у 2013 році виконано роботи з поточного (дрібний, середній) ремонту та експлуатаційного утримання автодороги державного значення Н-02 Львів-Тернопіль по ділянці км 11+256 17+550 на загальну суму 7 876 324,00 грн, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт (поточний (дрібний, середній) ремонту та експлуатаційного утримання автодороги державного значення Н-02 Львів-Тернопіль по ділянці км 11+256 17+550) за грудень 2013 року, а також рахунком №184 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року (актом форми КБ-3). Крім того, надання вказаних послуг та їх вартість відповідачем не заперечується та прийнято без зауважень.

Відповідно до п.4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення підрядником рахунка на оплату послуг (робіт) (далі рахунок) або після підписання сторонами акту надання послуг (виконаних робіт) або поетапної оплати замовником наданих послуг (виконаних робіт) в порядку, встановленому даним договором. Зобов'язання замовника за цим договором виникають в разі наявності та в межах затверджених бюджетних призначень та фактично отриманих бюджетних коштів. Замовник здійснює щомісячну оплату за надані послуги в межах надходження бюджетних коштів на підставі актів приймання наданих послуг (виконаних підрядних робіт) (форма КБ-2в) та довідок про надані послуги (виконані підрядні роботи) (форма КБ-3), підписаних сторонами. Здача до оплати наданих послуг (виконаних робіт) може проводитись подекадно.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що представник замовника на протязі трьох днів перевіряє надання послуг (виконання робіт) згідно представленого акту і підписує його в частині фактично наданих послуг, в межах виділених бюджетних асигнувань та лімітних довідок, доведених Укравтодором.

Оплата наданих послуг здійснюється в п'ятиденний термін з моменту надходження бюджетних коштів. Несвоєчасне підписання акту, а також необгрунтована претензія зі сторони замовника щодо фактичного надання послуг прирівнюється до їх несвоєчасної оплати (п.п. 4.5, 4.6 договору).

Позивач стверджує, що у встановлений договором строк надані ДП Львівський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України послуги (виконані роботи) Службою автомобільних доріг у Львівській області в повному обсязі не оплачено. Протягом 2013-2014 років відповідач частково оплатив за надані послуги згідно актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року, зокрема було оплачено 7 728 414,61 грн. згідно Довідки ДФІ №06-01-35 від 13.05.2014 р. було частково знято обсяг робіт в сумі 5 203,44 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту звірки взаєморозрахунків за виконані роботи та надані послуги станом на 01.01.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 142 705,95 грн.

Як правомірно зазначено місцевим господарським судом, позивачем, з метою досудового врегулювання спору, предявлено відповідачу вимогу №14-01/0097 від 24.01.2017 р. про погашення заборгованості в розмірі 373 426,41 грн., яка отримана Службою автомобільних доріг у Львівській області 24.01.2017 р., що підтверджується відповідною відміткою на титульному аркуші, проте залишена нею без відповіді та задоволення. Зазначені обставини зумовили звернення ДП Львівський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до суду із позовною заявою про стягнення суми боргу в розмірі 142 705,95 грн з відповідача.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду; якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 318 ГК України та ст.875 ЦК України визначено, що за договором на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти та оплатити їх.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України та п.91 постанови Кабінету міністрів України від 01 серпня 2005 року №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві", передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ч.5 ст.321 ГК України, ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до п.96 постанови КМ України від 01 серпня 2005 року №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві" підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду.

Договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт (об'єкта будівництва) або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання (п.98 постанови КМ України від 01.08.2005р. №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві").

Пунктом 99 Постанови КМ України від 01 серпня 2005 року №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві" передбачено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи.

Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду.

Так, п.3.1 договору №06-02/13 від 15.02.2013р., визначено договірну ціну, що протягом строку дії договору неодноразово коригувалась шляхом підписання додаткової угоди між Службою автомобільних доріг у Львівській області та Дочірнім підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Апелянт стверджує, що згідно акту № 06-25/20 ДФІ у Львівській області від 20.05.2014р., встановлено, що при виконанні робіт, відповідно до Договору № 06-02/13 ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» завищили вартість вищезазначених робіт на загальну суму 142 705, 95 грн., що стало підставою для Служби автомобільних доріг вимагати коригування актів виконаних робіт шляхом зменшення кредитної заборгованості, на суму яка оспорюється в даній справі. Окрім того зазначає, що дані завищення робіт встановлені також в акті службового розслідування від 19.04.2017р., проведеного комісією Служби за фактом завищення вартості робіт на загальну суму 142 705, 95 грн.

Щодо наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як визначено у ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

При цьому, акти виконаних робіт підписані з боку підрядника без зауважень та заперечень.

Тобто, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт, негайно про них заявити (у тому числі, шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

В матеріалах справи присутні докази, якими підтверджено факт належного виконання відповідачем обумовлених договором робіт у повному обсязі, а також факт узгодження вартості фактично виконаних робіт позивачем та відповідачем шляхом складання та підписання без зауважень та заперечень відповідного акту здачі приймання виконаних робіт.

А отже, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, відповідач фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012).

Окрім того, необхідно зазначити, що за своїми правовими наслідками акт інспекції та акт службового розслідування у даному випадку тільки фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Вказані акти не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідним актом виконаних робіт, а отже, вони (акти) не можуть бути достатнім доказом порушення позивачем зобов'язань за договором.

Так, норми ч. 4 ст. 853 ЦК України визначають, що у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Докази проведення такої експертизи в матеріалах справи відсутні, рівно як і докази звернення відповідача до позивача з вимогою про призначення такої експертизи.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що акт інспекції не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором, та які підтверджені відповідним актом здачі-приймання виконаних робіт, а одже дані обставини не впливають на вирішення справи по суті.

У апеляційній скарзі відповідач звертає увагу на те, що згідно п.7.1 договору, замовник звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату наданих послуг (виконаних робіт) у випадку ненадходження бюджетних коштів по незалежним від нього причинах, та стверджує, що зазначені вище послуги (роботи), які є предметом спору, не оплачено зважаючи на відсутність фінансового ресурсу. Крім того, зазначає, що не мав можливості виконати договірні зобовязання через відсутність фінансування з державного бюджету на відповідні роботи. Покликається на відкладальні обставини, які сторони обумовили в п. 6.1.1 та п. 4.1 договору № 06-02/13 від 15.02.2013р

Колегія суддів відхиляє зазначені твердження виходячи з того, що незважаючи на посилання відповідача на відсутність надходження коштів на рахунки Служби автомобільних доріг у Львівській області, належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини до матеріалів справи не долучено. Проаналізувавши умови договору, суд, прийшов до висновку, що незважаючи на фінансування передбачених договором № 06-02/13 від 15.02.2013р. робіт із Державного бюджету, обовязок з їх оплати покладено на відповідача.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей, як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд першої інстанції вірно зазначив, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, умови договору та додаткових угод до нього, у звязку з відсутністю доказів оплати заборгованості відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення 142 705, 95 грн. обґрунтована матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення.

Також необґрунтованими є посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у ненаданні відповідачу захисту своїх прав в судовому засіданні.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому відповідач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.04.2017р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2017р. в справі за номером 914/534/17 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів, № 01н-2316/18-05 від 04.05.2017р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 12.07.2017р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.