ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. Справа № 909/524/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту", АДРЕСА_1,64300

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ , 76000

про стягнення заборгованості в сумі 173 072, 41 грн.

за участю

від позивача: представник не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1 ( №01-17/ЮС від 14.03.17)-представник;

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізюмський Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення заборгованості в сумі 173 072, 41 грн, з яких 130 000грн. основного боргу,34544,40г8рн. інфляційних втрат, 8528,01грн. - 3% річних. Ухвалою від 02.06.2017 порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 20.06.2017рорку. Ухвалою суду від 20.06.17р. відкладено розгляд справи на 04.07.17р. Ухвалою суду від 04.07.2017року розгляд справи було відкладено на 11.07.17року.

Представник відповідача у судове засідання з"явився, подав суду 04.07.2017року відзив на позов, у якому зазначає, що строк виконання обов"язку з виконання зобов"язання оплати не настав. Представник відповідача просить суду в позові відмовити.

Позивач повторно до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника відповідача господарський суд встановив наступне.

20 серпня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту" (постачальником) укладено Договір № 52/15 та специфікацію № 1 про поставку товару бандажу локомотивний 890x134x83 у кількості 29 шт. всього вартістю 382800,00 грн. (далі - Договір).

26 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту" здійснив поставку товару - бандажу локомотивний 890x134x83 у кількості 29 шт. та виконало власні зобов'язання у повному обсязі.

Згідно пунктів 4.1, 4.2 та 6.1 Договору поставка товару здійснюється зі складу постачальника (м. Ізюм Харківської області) згідно ІНКОТЕРМС 2010 на умовах EXW. Датою - поставки товару вважається дата отримання продукції. Прийом продукції здійснюється замовником при наявності товаросупроводжувальних документів: рахунку-фактури постачальника, товарної накладної, сертифікату якості, паспортів, податкової накладної на відвантажену продукцію.

Поставка товару здійснена 26 серпня 2015 року, що підтверджено накладною від 26.08.2015 р. № 2 на отримання відповідачем товару - бандажу локомотивний 890x134x83 у кількості 29 шт. всього вартістю 382800,00 грн., підписаною директором ТОВ ІЗКЗТ" ОСОБА_2 та уповноваженою особою Приватного акціонерного товариства "Івано- Франківський локомотиворемонтний завод" ОСОБА_3 у відповідності з довіреністю від 25.08.2015 р. № 350.

Як визначено у п. 5.1 Договору замовник здійснює оплату за продукцію по даному Договору на умовах 100% попередньої оплати у відповідності з рахунком-фактурою. Рахунок-фактура ТОВ "ІЗКЗТ" від 25.08.2015 р. № 5 для здійснення оплат по Договору стримано замовником 26.08.2015 р. під час приймання продукції у відповідності до п.6.1 Договору.

Відповідач не здійснив повного розрахунку за поставлений товар, відповідач провів часткові проплати, а саме: оплата на суму 29000,00 грн., 22.09.15 на суму 5000,00 грн., 28.09.15 на суму 38800,00 грн., 05.10.15 на суму 30000,00 грн., 23.10.15 на суму 10000,00 грн., 29.10.15 на суму 15000,00 грн., 30.10.15 на суму 25000,00 грн., 11.11.15 на суму 10000,00 грн., 12.11.15 на суму 10000,00 грн., 18.11.15 на суму 10000,00 грн., : 12.15 на суму 20000,00 грн., 19.02.16 на суму 30000,00 грн., 31.01.17 на суму 10000,00 грн., всього відповідач за період з 26.08.15 по 03.05.17 сплатив 252800 грн. Станом на 31 серпня 2016 р. відповідач підтвердив свою заборгованість перед ТОВ "ІЗКЗЕ" підписавши акт від 22.09.16 р. звірки взаємних розрахунків по даному Договору на суму 140 000,00 грн. на користь ТОВ "ІЗКЗТ".

08 вересня 2016 року ТОВ "ІЗКЗТ" направлялась вимога до ПАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про оплату заборгованості за Договором (отримана відповідачем 12.09.2016 p.). 12 грудня 2016 року ТОВ "ІЗКЗТ" направлялась претензія до ПАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про оплату заборгованості (отримана відповідачем 20.12.2016 р.) ПАТ "Івано-Франківський "окомотиворемонтний завод" відповіді на вказані звернення позивача не надав , заборгованість в повному обсязі не погасив, 31 січня 2017 р. відповідач здійснив часткову оплату заборгованості на суму 10000,00 грн.

Таким чином сума заборгованості ПАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" перед ТОВ "ІЗКЗТ" за Договором на день подання позову складає 130000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в повному обсязі не здійснено розрахунок за поставлений товар, що стало підставою звернення позивача з вимогою, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача індексу інфляції за час прострочення за період з вересня 2015 р. по квітень 2017 р. в сумі 34544,40 грн., суми трьох процентів річних від простроченого боргу за період з 27.08.2015 по 19.05.2017 в розмірі 8528,01 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та відсотків річних за невиконання умов договору поставки товару в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у ст. 265 Господарського кодексу України.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім та оплатним.

Договір № 52/15 та специфікацію № 1 про поставку товару бандажу локомотивний від 20.08.2015року , укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

В ч. 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Частиною 4 ст 538 Цивільного кодексу України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено господарським судом позивач поставив відповідачу 26 серпня 2015 року, відповідно до накладної від 26.08.2015 р. № 2 бандаж локомотивний 890x134x83 у кількості 29 шт. всього вартістю 382800,00 грн., накладна підписана директором ТОВ ІЗКЗТ" ОСОБА_2 та уповноваженою особою Приватного акціонерного товариства "Івано- Франківський локомотиворемонтний завод" ОСОБА_3 у відповідності з довіреністю від 25.08.2015 р. № 350.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Фактичне здійснення господарської операції фіксується в низці первинних документів, та повинно відображатися в бухгалтерському обліку, на підставі якого складається податкова, фінансова та інші види звітності.

Для встановлення факту чи мали місце господарські операції та на яку суму їх здійснено, судом досліджено та оцінено у сукупності подані дані та встановлено, що отримання відповідачем товару відбулося, в порушення умов договору, покупець прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію провів частково, залишик заборгованості становить 130 000,00 грн.

Таким чином, за документальними даними, поданими позивачем заборгованість відповідача перед ТзОВ "ІЗКЗТ за отриманий товар становить 130 000,00 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, в ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Враховуючи вищезазначені правові приписи та встановлені фактичні обставини справи щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з повної та своєчасної оплати отриманого товару, суд вважає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції за час прострочення за період з вересня 2015 р. по квітень 2017 р. в сумі 34544,40 грн., суми трьох процентів річних від простроченого боргу за період з 27.08.2015 по 19.05.2017 в розмірі 8528,01 грн.

За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь позивача належить 130 00,00грн. основного боргу, індекс інфляції в сумі 34544,40 грн., суми трьох процентів річних в розмірі 8528,01 грн.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на відповідача

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 614, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 216, 230, 265 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 33, 43, 49, 55, 75, ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту", АДРЕСА_1 до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ про стягнення заборгованості в сумі 173 072, 41 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ ( код 13655435) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту", АДРЕСА_1 - 130 00,00грн. основного боргу, індекс інфляції в сумі 34544,40 грн., суми трьох процентів річних в розмірі 8528,01 грн. та 2596,09грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.17

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.