донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.07.2017 справа №908/1453/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі за участю представників сторін від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 (довіреність №58 від 06.08.17) не зявився Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від25.05.17р.
у справі№908/1453/14 (головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Смірнов О.Г., Федорова О.В.)
за позовом до відповідача проВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя стягнення суми 145207,45 грн.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, суми 89 120,30 грн. пені, 20 566,21 грн. 3% річних, 35 520,94 грн. інфляційного нарахування.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.06.2014 р. у справі № 908/1453/14 (суддя Сушко Л.М.), яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 р., позов Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задоволений частково, з Концерну «Міські теплові мережі» стягнуто на користь позивача пеню в розмірі 44 510,15 грн., 3% річних у розмірі 20 566,21 грн., судовий збір у розмірі 1 301,53 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. (суддя Серкіз В.Г.) задоволено заяву позивача про відновлення справи № 908/1453/14, відновлено втрачену справу № 908/1453/14 повністю, матеріали господарської справи ухвалено передати до Донецького апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного розгляду справи.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2016 р. у справі № 908/1453/14 касаційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задоволено, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2014 р. у справі № 908/1453/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.08.2016 р. у справі 908/1453/14 (суддя Гандюкова Л.П.), яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р., позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задоволені частково. З Концерну «Міські теплові мережі» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» стягнуто суму 83 551,92 грн. пені, суму 19 281,20 грн. 3% річних, 2 056,57 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення суду, 29.09.2016 р. виданий відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 16.08.2016 р. у справі № 908/1453/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.05.2017 року у справі № 908/1453/14 позовні вимоги ВАТ «Запоріжжяобленерго» задоволені частково.

Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» суму 77 873, 65 грн. пені, суму 17 970, 83 грн. - 3% річних, суму 1 916, 90 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Концерном «Міські теплові мережі» подана апеляційна скарга, в якій заявник просить скасувати рішення суду в частині стягнення з Концерну «МТМ» пені у сумі 77 873,65 грн. і прийняти в цій частині нове рішення яким зменшити пеню, що підлягає стягненню з відповідача на 90%. Вимоги засновані на ст. 551 ЦК, ст. 83 ГПК України.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що основними причинами виникнення заборгованості є скрутне фінансове становище, недостатність коштів на рахунках у звязку з існуванням великої дебіторської заборгованості. Також посилається на те, що в структурі тарифів на теплову енергію не передбачені витрати на сплату штрафних та фінансових санкцій. Джерела фінансування таких витрат відсутні, а надходження плати за теплову енергію від споживачів це єдиний дохід підприємства.

У відзиві на скаргу позивач вказав на її безпідставність. В свою чергу також звертає увагу на скрутне фінансове положення. В судовому засіданні Донецького апеляційного господарського суду представник позивача звернув увагу на те, що з моменту прийняття рішення судом першої інстанції фінансовий стан товариства ще більш погіршився, у т.ч. шляхом завдання ВАТ міліонних збитків кібератакою.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

01.10.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (Постачальник електричної енергії, позивач) та Концерном «Міські теплові мережі» (Споживач, відповідач) укладений договір про постачання електричної енергії № 44 з протоколом розбіжностей.

За умовами розділу 1 договору, Постачальник електричної енергії постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Відповідно п. 2.2.3. Споживач зобовязався оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 4 «Порядок розрахунків» та № 5 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 9.7 договору (з врахуванням Протоколу врегулювання розбіжностей) встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Відповідно до матеріалів справи та усних пояснень представників сторін в судовому засіданні господарського суду, договір № 44 своєї дії не припинив, діє на теперішній час.

До договору сторонами підписаний додаток № 4 «Порядок розрахунків».

Згідно п. 7 додатку № 4 до договору (з врахуванням Протоколу врегулювання розбіжностей), Споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому Постачальником електричної енергії. Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається: - при направленні рекомендованим листом дата зазначена у відбитку поштового штемпеля на конверті, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів); - при направленні нарочним дата вручення Споживачу.

На виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача платіжну вимогу-доручення № 7504 від 10.09.2013 р. з призначенням платежу: «кінцевий розрахунок за ел. енергію у серпні 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р.» на загальну суму 1 293 167,42 грн.

Відповідач здійснив оплату платіжної вимоги-доручення: 27.09.2013 р. - у розмірі 400 000,00 грн., 30.09.2013 р. - у розмірі 200 000,00 грн., 22.10.2013 р. - у розмірі 693 167,42 грн.

Позивач направив на адресу відповідача платіжну-вимогу доручення № 7996 від 03.10.2013 р. з призначенням платежу: «кінцевий розрахунок за ел. енергію у вересні 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р.» на загальну суму 1 441 280,78 грн. Відповідач 22.10.2013 р. здійснив оплату платіжної вимоги-доручення в розмірі 1 441 280,78 грн.

Позивач направив на адресу відповідача платіжну вимогу-доручення № 9441 від 11.11.2013 р. з призначенням платежу: «кінцевий розрахунок за ел. енергію у жовтні 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р.» на загальну суму 6 802 172,23 грн.

Відповідач здійснив оплату платіжної вимоги-доручення, а саме: 25.11.2013 р.- у розмірі 1 000 000,00 грн., 28.11.2013 р. - у розмірі 802 172,23 грн., 03.12.2013 р.- у розмірі 500 000,00 грн., 04.12.2013 р. - у розмірі 200 000,00 грн., 05.12.2013 р. - у розмірі 150 000,00 грн., 06.12.2013 р. - у розмірі 100 000,00 грн., 09.12.2013 р. - у розмірі 100 000,00 грн., 10.12.2013 р. у розмірі 100 000,00 грн., 12.12.2013 р. - у розмірі 500 000,00 грн., 13.12.2013 р. - у розмірі 500 000,00 грн., 16.12.2013 р.- у розмірі 1 000 000,00 грн., 17.12.2013 р. - у розмірі 1 000 000,00 грн., 18.12.2013 р. - у розмірі 850 000,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача платіжну вимогу-доручення № 10100 від 05.12.2013 р. з призначенням платежу: «кінцевий розрахунок за ел. енергію у листопаді 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р.» на загальну суму 7 868 446,51 грн.

Відповідач здійснив оплату платіжної вимоги-доручення, а саме: 26.12.2013 р. - у розмірі 200 0000,00 грн., 27.12.2013 р. - у розмірі 1 000 000,00 грн., 30.12.2013 р. - у розмірі 4 868 446,51 грн.

Позивач направив на адресу відповідача рахунок №44/1а від 06.02.2014 р. з призначенням платежу: «плата за електроенергію спожиту в січні 2014 р. ПДВ 20%. Договір № 44 від 01.10.04» на загальну суму 9 496 202,27 грн.

Відповідач здійснив оплату рахунка, а саме: 14.02.2014 р. - у розмірі 2 000 000,00 грн., 18.02.2014 р. - у розмірі 1 000 000,00 грн., 19.02.2014 р. - у розмірі 4 000 000,00 грн., 20.02.2014 р. - у розмірі 2 496 202,27 грн.

Усі платіжні вимоги-доручення та рахунок направлялися позивачем відповідачу поштою, що підтверджується фіскальними чеками та переліками відправленої кореспонденції, копії яких містяться в матеріалах справи.

Оплата відповідача підтверджується копіями банківських виписок та платіжних доручень, у яких зазначалося за якими саме рахунками здійснювалася оплата.

У матеріалах справи маються відповіді відповідача на претензії позивача, в яких відповідач просив не нараховувати пеню та 3% річних, оскільки несвоєчасне виконання зобовязань за договором від 01.10.2004 р. № 44 сталося не з вини останнього.

Судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору - є договір.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору (ч. 7 ст. 276 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 7 додатку № 4 до договору встановлено, що споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 затверджений Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. Згідно з п. 7 даного Порядку розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Між сторонами в справі за договором № 44 проведено звіряння заборгованості за спожиту електроенергію від мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.10.2013 р., споживач: Концерн «Міські теплові мережі», відповідно до якого сальдо розрахунків складає 2 134 448,20 грн. на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с. 152 т. 1).

14.10.2013 р. на виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України між сторонами в справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради, Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», ДП «Енергоринок» підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету № 20/5099, відповідно до умов якого Концерн «Міські теплові мережі» у спільних розрахунках за рахунок коштів загального фонду державного бюджету у взаємовідносинах семи учасників, який отримує грошові кошти від Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», перераховує Відкритому акціонерному товариству «Запоріжжяобленерго» кошти за спожиту електричну енергію у сумі 3 768 583,19 грн., в т.ч. ПДВ 628 097,20 грн. з записом у графі "призначення платежу": "Електроенергія за серпень-вересень місяць 2013 року "п" 3768583,19 грн. та "Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20".

У пункті 5 спільного протокольного рішення визначено, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

У матеріалах справи є платіжне доручення № 1757 від 16.10.2013 р. (а.с. 118 т. 1), яке свідчить про перерахування відповідачем на користь позивача платежу на загальну суму 3 768 583,19 грн. із призначенням платежу: «Електроенергія» за серпень-вересень 2013 р. СПР № 20/5099 від 14.09.13 р. п 3768583,19 грн. та «Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20», ПДВ 628 097,20 грн.».

Дана сума надійшла на рахунок позивача 22.10.2013 р.

Відповідно до пояснень сторін наданих у судових засіданнях суду першої інстанції частина даної суми була зарахована відповідно до підписаних з позивачем актів звіряння, у тому числі за договором № 44 від 01.10.2004 р.: оплата за електроенергію, спожиту в серпні 2013 р. 693 167,42 грн., оплата за електроенергію, спожиту в вересні 2013 р. 1 441 280,78 грн. Решта платежу була зарахована в якості оплати за іншими договорами, укладеними між позивачем та відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Предметом спору є стягнення 89 120,30 грн. пені, 20 566,21 грн. 3 % річних, 35 520,94 грн. інфляційних нарахувань, які позивач нарахував за порушення зобовязання в частині строків оплати.

Відповідно до п. 4.2.1 договору № 44 від 01.10.2004 р. за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 7 додатка № 4 «Порядок розрахунків») та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 6 додатка № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії»), споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі 0,5% від суми боргу простроченого платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку пені та 3% річних, позивач за платіжною вимогою-дорученням № 7504 (кінцева дата оплати 20.09.2013 р.) нарахував пеню та 3% річних за загальний період з 21.09.2013 р. по 21.10.2013 р. (з 21.09.2013 р. по 26.09.2013 р. (6 днів прострочення) на суму боргу 1 293 167,42 грн.; з 27.09.2013 р. по 29.09.2013 р. (3 дні прострочення) на суму боргу 893 167,42 грн., з 30.09.2013 р. по 21.10.2013 р. (22 дні прострочення) на суму боргу 693 167,42 грн.). За платіжною вимогою-дорученням № 7996 (кінцева дата оплати 14.10.2013 р.) позивач нарахував пеню та 3% річних за загальний період з 15.10.2013 р. по 21.10.2013 р. (7 днів прострочення) на суму боргу 1 441 280,78 грн. Дні проведеної відповідачем оплати позивачем не включені в періоди нарахування пені та 3% річних на прострочену суму.

Згідно з приписами ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2016 р. у справі № 908/1453/14 зазначено, що Вищий господарський суд України у постанові від 17.05.2016 р. у справі № 908/1453/14 при направленні справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, звертав увагу, що при новому розгляді справи судам необхідно врахувати, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків, у даному випадку за електроенергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії. Отже, для застосування санкцій, передбачених умовами договору про постачання електричної енергії, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи. Аналогічна правова позиція з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13, від 16.09.2015р. у справі № 917/2520/14, від 10.02.2016 р. у справі № 902/1652/13.

У пункті 5 спільного протокольного рішення від 14.10.2013 р. визначено, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач отримав грошові кошти від сторони-5 21.10.2013 р., що підтверджується копією банківської виписки, та наступного дня -22.10.2013 р. перерахував дані кошти стороні-7 ВАТ «Запоріжжяобленерго», тобто в межах строку, встановленого спільним протокольним рішенням № 20/5099.

Таким чином, господарський суд дійшов правомірного висновку, що уклавши спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/5099, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору № 44 від 01.10.2004 р.

Відповідно, враховуючи укладення спільного протокольного рішення № 20/5099 від 14.10.2013 р. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог стовно стягнення з відповідача суми 3 593,33 грн. пені та 829,23 грн. 3% річних, нарахованих за платіжною вимогою-дорученням № 7996 від 03.10.2013 р.

Стосовно нарахованих за платіжною вимогою-дорученням № 7504 від 10.09.2013 р. пені та 3% річних господарський суд прийняв до уваги контррозрахунок, наданий відповідачем. З відповідача на користь позивача судом першої інстанції правомірно стягнута:

- сума 1 282,19 грн. пені, нарахована за період із 21.09.2013 р. по 26.09.2013 р. на суму заборгованості 600 000,00 грн., та сума 213,70 грн. пені, нарахована за період із 27.09.2013 р. по 30.09.2013 р. на суму заборгованості 200 000,00 грн., загальна сума пені становить 1 495,89 грн.

- сума 295,89 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості 600 000,00 грн. за період із 21.09.2013 р. по 26.09.2013 р., та сума 49,32 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості 200 000,00 грн. за період із 27.09.2013 р. по 30.09.2013 р. Усього з відповідача стягується загальна сума 345,21 грн. 3% річних, нарахованих за платіжною вимогою-дорученням № 7504 від 10.09.2013 р.

Стосовно нарахування пені та 3% річних за платіжними вимогами-дорученнями № 9441 від 11.11.2013 р. (кінцева дата оплати 21.11.2013 р.), № 10100 від 05.12.2013 р. (кінцева дата оплати 13.12.2013 р.) та рахунку № 44/1а від 06.02.2014 р. (кінцева дата оплати 14.02.2014 р.) місцевим судом зазначено, що відповідачем за даними платіжними вимогами та рахунками допущено прострочення здійснення розрахунків, що не заперечувалось відповідачем. Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету № 20/5099 від 14.10.2013 р. не стосується заборгованості, строків та її оплати за цей період.

Розрахунок пені та 3% річних за вказаними платіжними вимогами-дорученнями та рахунком зроблений позивачем правильно.

Загальна сума пені, нарахованої за платіжною вимогою-дорученням № 9441 становить 40660,81 грн., загальна сума 3% річних становить 9383,25 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Загальна сума пені, нарахованої за платіжною вимогою-дорученням № 10100 становить 32 514,17 грн., загальна сума 3% річних становить 7 503,27 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Загальна сума пені, нарахованої за рахунком № 44/1а становить 3202,78 грн., загальна сума 3% річних становить 739,10 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача суму 77 873,65 грн. пені та загальну суму 17 970,83 грн. 3% річних.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми 35 520,94 грн. інфляційних нарахувань за загальний період з 21.09.2013 р. по 19.02.2014 р. Згідно з розрахунком позивача, останній нараховує інфляційні втрати в розмірі 35520,94 грн. окремо за кожною платіжною вимогою-дорученням та рахунком.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Оскільки розрахунок інфляційних нарахувань, зроблений позивачем, становить менше місяця, що суперечить наведеному вище, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми 35 520,94 грн. інфляційних нарахувань у звязку з необґрунтованістю та незаконністю.

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені за несвоєчасно сплачену електроенергію, спожиту в жовтні-листопаді 2013 р. та січні 2014 р., на 90%. При розгляді клопотання відповідач просив врахувати обставини, за яких господарські правовідносини між сторонами носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла з обєктивних причин, відповідач самостійно сплатив суму боргу, а порушення строків було незначним та виправлено безпосередньо в короткий термін. В обґрунтування клопотання відповідач також зазначав, що є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів. Основними споживачами теплової енергії є населення (98% від загальної кількості споживачів), бюджетні установи й організації, обєкти соціальної сфери, інші субєкти господарювання, які здійснюють оплату за теплову енергію несвоєчасно та не в повному обсязі. Технічна можливість відключення боржників відсутня. Надходження від споживачів теплової енергії це єдиний дохід відповідача. Фінансова ситуація Концерну МТМ ускладнює проведення поточних розрахунків за енергоносії, необхідні для вироблення теплової енергії, оскільки для своєчасних розрахунків грошових коштів після розподілу відповідно до Порядку № 217 не вистачає у значних розмірах, оскільки всі грошові кошти від споживачів теплової енергії не потрапляють в розпорядження Концерну, а перераховуються майже у 100% розмірі на рахунок ПАТ «НАК Нафтогаз України». Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.06.2016 р. складає 398 805,0 тис. грн. Пеня населенню не нараховується, оскільки законодавством не визначений її розмір. Законом дозволяється реструктуризувати заборгованість за комунальні послуги строком до 5 років. У міжопалювальний період підприємство відчуває значний брак коштів для здійснення постійних витрат. Прострочення відповідачем платежів з оплати електроенергії за договором спричинена також невідповідністю діючого тарифу на теплову енергію економічно обґрунтованому рівню витрат. До тарифу Концерну не входять такі витрати, як оплата штрафних та фінансових санкцій, що свідчить про відсутність джерел для покриття вказаних витрат. На сьогоднішній день відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Просив врахувати викладені обєктивні причини, на які відповідач не має можливості вплинути. Вважає, що перелічені обставини мають істотне значення та є винятковими в розумінні ст. 551 ЦК України та ст. 83 ГПК України, а тому є належною та достатньою підставою для максимального (на 90%) зменшення судом розміру заявленої позивачем до стягнення пені.

Позивач проти заявленого клопотання в суді першої інстанції заперечував, зазначивши в письмовому запереченні на відзив, що він також перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані за відсутності надходжень на поточні рахунки грошових коштів, у звязку з чим позбавлений можливості вести господарську діяльність. Станом на 01.03.2017 р. заборгованість по заробітній платі та повязаних з цією виплатою платежів складає 104,71 млн.грн. Податковий борг станом на 02.03.2017 р. становить 100,9 млн.грн. Загальна сума списання з рахунків позивача в період із грудня 2015 р. по березень 2017 р. становить 33301131,83 грн. У порівнянні з попереднім періодом 2015 р. власний капітал позивача зменшився на 5%, що дорівнює 18836 тис.грн. У 2016 р. прибуток підприємства зменшився на 20367 тис.грн., тобто у 21,7 рази. Показники рентабельності 2015 р. та 2016 р. зменшилися. За підсумками роботи ВАТ «Запоріжжяобленерго» у 2016 р. коефіцієнт покриття складає 0,995. Чистий прибуток 985 тис.грн., що в 21,7 рази менше, ніж показник 2015 р. Вказані обставини свідчать, що позивач знаходиться в критичному фінансово-господарському стані. У позивача відсутні кошти на банківських рахунках. Така ситуація склалася не з вини товариства, а є наслідком встановлення НКРЕКП нульового алгоритму відрахування на поточні рахунки товариства, або встановлення додаткових щоденних багатомільйонних утримань з поточних рахунків товариства. Зазначені обставини призвели до виникнення значної заборгованості перед постачальниками товарів та послуг. Мається дебіторська заборгованість споживачів за спожиту електроенергію, яка станом на 01.03.2017 р. складає 1186,01 млн. грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

Частиною 6 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Місцевий господарський суд, обєктивно оцінивши, чи є даний випадок винятковим, врахувавши інтереси обох сторін, правомірно відмовив у задоволенні клопотання щодо зменшення розміру пені.

Враховуючи вищевказане, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як в оспорювані частині, так і в цілому.

У звязку з викладеним, керуючись ст. 33, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017 року у справі № 908/1453/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в 20-ти денний строк.

Головуючий суддя О.Л. Агапов

Судді: І.В. Москальова

ОСОБА_3