Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" липня 2017 р. Справа № 906/1225/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від первісного позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 31.03.17, ;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Український концерн хмелярства "Укрхміль"

до Приватного підприємства "Гальчин-Агро"

про стягнення 103982,25 грн. та розірвання договору оренди майна від 04.05.2011

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Гальчин-Агро" (с. Гальчин Бердичівського району Житомирської області)

до Відкритого акціонерного товариства "Український концерн хмелярства "Укрхміль"

про визнання недійсним договору оренди майна від 04.05.2011

На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" спір вирішено у більш тривалий строк ніж встановлено ч.3 ст. 69 ГПК України.

Відкрите акціонерне товариство "Український концерн хмелярства "Укрхміль" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Гальчин-Агро" про стягнення 103982,25 грн., розірвання договору оренди майна від 04.05.2011 та повернення майна.

Приватне підприємство "Гальчин-Агро" звернулося із зустрічною позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства "Український концерн хмелярства "Укрхміль" про визнання недійсним договору оренди майна від 04.05.2011 б/н, яка ухвалою господарського суду від 26.01.2017 прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2017 справу № 906/1225/16 суддею Сікорською Н.А. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник первісного позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти вимог за зустрічним позовом заперечив з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с.62 т.1 ).

Відповідач за первісним позовом повноважного представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні оглядались матеріали справи № 4/109"Б" про визнання банкрутом СТОВ "Рея".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника первісного позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

04.05.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Укрхміль" (орендодавець, позивач) та Приватним підприємством "Гальчин-Агро" (орендар, відповідач) укладено договір оренди майна (а.с. 19-20 т.1).

Відповідно до п.1.1.договору, предметом договору є оперативна оренда наступного майна:

- хмелашпалера площею 15,0 га;

-хмеленасадження площею 15,0 га, які знаходяться за адресою: с.Рея, Бердичівського району Житомирської області.

За умовами п. 1.2 договору, термін дії договору починається за згодою сторін з 01.05.2011 та діє до 30.04.2014. Орендодавець та орендар мають право продовжити термін дії договору за погодженням сторін.

Згідно п. 2.1 договору, вступ орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням сторонами договору оренди та акту прийому-передачі цього майна.

Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що орендна плата за весь строк оренди перераховується в національній валюті, гривні на розрахунковий рахунок орендодавця одним платежем на протязі 5 (п'яти днів) після закінчення даного договору.

Розмір місячної орендної плати складає 1100,00 грн., у т.ч. ПДВ -183,33грн.(п. 3.3. договору).

Пунктом 4.1 договору орендар взяв на себе обов'язок своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Приписами п.6.1 договору визначено, що орендодавець зобов'язується передати орендарю в оренду майно, згідно з п.п. 1.1 розділу 1 договору по акту прийому-передачі майна, який підписується одночасно з договором оренди.

Згідно п. 9.1 договір діє з 01 травня 2011 року по 30 квітня 2014 року.

На виконання умов вказаного договору 04.05.2011 між сторонами договору було підписано акт прийому-передачі майна до Договору оренди майна, за яким орендодавець (первісний позивач) передав, а орендар (первісний відповідач) прийняв у тимчасове користування наступне майно: хмелашпалера площею 15,0 га; хмеленасадження площею 15,0 га, які знаходяться за адресою: с.Рея, Бердичівського району Житомирської області.

Пунктом 2 даного акту сторони зазначили, що вважають умови п.2.1 договору оренди майна від 04.05.2011 виконаними повністю і не мають претензій одна до одної (а.с.21 т.1).

Звертаючись з даним позовом до суду первісний позивач вказує, що у первісного відповідача на підставі п.п. 1.2,3.2, 3.3 договору виник обов'язок сплати до 05.05.2014 оренду плату за користування орендованим майном за період з 01.05.2011 по 30.04.2014 в розмірі 39600,00 грн.

Разом з тим первісний позивач зазначає, оскільки сторонами договору на дату закінчення строку дії договору і протягом місяця після закінчення цього строку заперечення орендодавця не надходили, договір оренди було фактично продовжено на той самий строк та на тих же умовах.

Відтак первісний відповідач з травня 2014 продовжив користуватись орендованим майном на умовах договору оренди від 04.05.2011.

Проте первісний відповідач орендної плати за користування даним майном в сумі 39600,00 грн. за період користування майном з 01.05.2011 по 30.04.2014 у встановлений договором строк не сплатив. Крім того, первісний відповідач не сплатив орендної плати за користування орендованим майном за період з 01 травня 2014 року (момент продовження дії договору) по 31 серпня 2016 року (момент припинення договору), яка склала 30800,00 грн.

Пунктом 4.9 договору сторони передбачили, що у випадку порушення хоча б одного з п.п. 4.1-4.7 договору, даний договір без письмового попередження орендаря розривається і орендар повинен в 10-денний строк залишити майно, що орендується. У випадку відмови орендаря залишити майно в вищевказаний термін, орендодавець має право не допускати до приміщень, де знаходиться майно, посадових осіб та працівників орендаря. Розрив договору не звільняє орендаря від обов'язку підписати акт прийому-передачі (повернення) майна орендодавцю та провести з ним взаєморозрахунки.

Враховуючи тривале прострочення сплати орендної плати в сумі 39600,00грн., первісний позивач 30.08.2016 направив на адресу первісного відповідача повідомлення № ух/24 від 29.08.2016 про відмову договору, відповідно до якого вимагав: вважати розірваним з моменту отримання даного повідомлення про відмову від договору, договір оренди майна № б/н від 04.05.2011, укладений між ВАТ "Український концерн хмелярства "Укрхміль" та ПП "Гальчин-Агро"; повернути орендоване майно власнику за актом приймання-передачі; погасити заборгованість в розмірі 100733,52 грн. (а.с. 22-24 т.1).

У відповідь на вказане повідомлення, первісний відповідач своїм листом № 12 від 23.09.2016 повідомив первісного позивача, що вважає договір оренди від 04.05.2011 недійсним , оскільки в момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог ч.5 ст. 203 ЦК України. Вказав, що оскільки договір оренди є недійсним - відсутні підстави сплачувати орендну плату (а.с.25 т.1).

Внаслідок неналежного виконання первісним відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати у останнього на момент звернення до суду утворилась заборгованість в сумі 70400,00 грн.

Враховуючи, що первісний відповідач орендної в сумі 70400,00 грн. не сплатив, орендованого майна не повернув, первісний позивач звернувся до суду з даним позовом по стягнення орендної плати, розірвання договору оренди від 04.05.2011 та зобов'язання повернути орендоване майно орендодавцю.

Крім того первісний позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання первісним відповідачем грошового зобов'язання заявив до стягнення з останнього 30578,08 грн. інфляційних та 3004,17 грн. 3 % річних.

Первісний відповідач, не погоджуючись з вимогами за первісним позовом, заявив зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди, укладеного 045.05.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Укрхміль" та Приватним підприємством "Гальчин-Агро" (а.с. 38-43 т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом вказує, що у позивача за первісним позовом відсутнє право власності на предмет оренди.

Предметом оренди є багаторічні насадження, які не можуть розглядатися як окремий об'єкт оренди без земельної ділянки, на якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Зазначає, що у відповідності до Довідки №50 від 12.01.2017 року Рейської сільської ради (а.с. 47 т.1), інформація щодо знаходження на території сільської ради майна (хмелешлалер), які належать ВАТ «Укрхміль» відсутня. ПП «Гальчин-Агро» неодноразово звертався до ВАТ «Укрхміль» щодо надання правовстановлюючих документів на об'єкт оренди (лист від 06.06.2011 року №76, лист від 23.09.2016 року №12).

Вказує, що відповідно до довідки Рейської сільської ради від 17.01.2017 № 18 (а.с. 48 т.1), на території Рейської сільської ради за межами населеного пункту знаходяться споруди для вирощування хмелю (хмелешпалери) в 2011 році власником яких являлися громадяни с.Рея, які отримали дане майно згідно розпайованого майна КСГі «Рея».

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що на момент укладення договору оренди майна 04.05.2011 року земельні ділянки поза межами населених пунктів були у розпорядженні обласних, районних держадміністрацій.

Вважає, що оскільки відсутня інформація щодо отримання ВАТ «Укрхміль» права оренди на земельну ділянку у Бердичівської РДА, первісний позивач не мав право на закладення багаторічних насаджень -хмеленасаджень та передачу їх в оренду окремо від земельної ділянки.

Крім того звертає увагу, що у відповідності до довідки №18 від 17.01.2017 року, виданої виконкомом Рейської сільської ради, на території Рейської сільської ради за межами населеного пункту с.Рея знаходяться споруди для вирощування хмелю (хмелешпалери), які належать ОСОБА_2 згідно договорів купівлі-продажу від 01.12.2015 року.

Разом з тим позивач за зустрічним позовом вважає, що укладений договір оренди майна не є можливим до виконання, оскільки належним чином не індивідуалізовано об'єкт оренди, що суперечить правовій природі договору найму. За договором найму в найм може передаватись майно, яке визначене індивідуальними ознаками.

Враховуючи вищевикладене позивач за зустрічним позовом просить суд договір оренди від 04.05.2011 визнати недійсним.

Відповідач за зустрічним позовом заперечив проти зустрічних позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими.

Вказує, що договір було укладено у письмовій формі та підписано уповноваженими особами юридичних осіб, що відповідає вимогам ст.ст. 205,207 ЦК України.

Зазначає, що правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, сторонами було погоджено всі істотні умови договору. ПП "Гальчин-Агро" за актом приймання-передачі підтвердив факт прийняття хмелешпалер та хмеленасаджень загальною площею 15 га, а в подальшому підтверджував листуванням факт настання реальних наслідків у виді фактичного користування майном, що належить ВАТ "Український концерн хмелярства "Укрхміль".

Пояснив, що між сторонами договору також велось листування, в якому позивач за зустрічним позовом визнав факт в оренді майна, що є предметом спору та пропонував викуп вказаного майна.

Вважає, що право власності на хмелешпалери ВАТ "Український концерн хмелярства "Укрхміль" підтверджується договором оренди з правом викупу від 12.01.2004, укладеним між ВАТ "Український концерн хмелярства "Укрхміль" КСП "Рея" (а.с. 63 т.1).

Разом з тим подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог ПП "Гальчин-Агро" про визнання недійсним договору оренди майна від 04.05.2011, оскільки строк позовної давності щодо з'явлення вказаної вимоги минув 04.05.2014 (а.с. 61 т.1).

Оцінивши в сукупності матеріали справи та пояснення учасника судового процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та про відмову в задоволені зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1,5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як вже зазначалось, пунктами 3.2, 3.3 договору оренди сторони погодили порядок та розмір внесення орендної плати, а саме погодили, що розмір місячної орендної плати становить 1100,00грн. При цьому сторони визначили, що орендна плата за весь строк оренди перераховується одним платежем на протязі 5 (п'яти днів) після закінчення даного договору.

При цьому у п. 1.2 договору визначено, що договір діє з 01.05.2011 до 30.04.2014.

Таким чином, за умовами договору 30.04.2014 строк дії договору закінчився , тому у первісного відповідача згідно п. 3.2 договору виник обов'язок сплати оренду плату за користування орендованим майном за період з 01.05.2011 до 30.04.2014. в сумі 39600,00 грн. (1100,00 грн. * 36 місяців).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на приписи п. 3.2 первісний відповідач мав сплати орендну плату на користування майном за період з 01.05.2011 до 30.04.2014. в сумі 39600,00грн. до 05.05.2014. Проте вказаного зобов'язання у встановлений договором строк первісним відповідачем виконано не було.

Таким чином, у первісного відповідача з 05.05.2014 виникло прострочення в оплаті орендної плати в сумі 39600,00 грн. за користування майном за період з 01.05.2011 до 30.04.2014.

Разом з тим у п.1.2 договору оренди майна від 04.05.2011 передбачено, що сторони мають право продовжити термін дії договору за погодженням сторін.

За змістом ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, підставою для продовження відносин найму стосовно орендодавця є, по суті, його мовчазна згода, яка виявляється у відсутності заперечень і вимог до орендаря повернути орендоване майно протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди, з боку ж орендаря бажання продовжувати відносини оренди висловлюється активними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору оренди.

Таким чином, оскільки після закінчення дії договору оренди від 04.05.2011 орендодавець протягом одного місяця (у період з 30.04.2014 по 30.05.2014) не заперечив проти подальшого користування орендарем майном та не вимагав повернення останнього, тобто висловив мовчазну згоду на поновлення договору оренди, тому договір оренди від 04.05.2011 було поновлено на той же строк та на тих же умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України орендодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Як вбачається з матеріалів спраивм, оскільки орендар належним чином не виконав свої зобов'язання щодо сплати орендної плати за користування майном за період з 01.05.2011 по 30.04.2014 в сумі 39600,00 грн., первісний відповідач скористався своїм правом та 30.08.2016 направив первісному відповідачу повідомлення про відмову від договору оренди, в якому вимагав сплати заборгованості за оренду майна та повернення орендованого майна орендодавцю за актом приймання-передачі.

Таким чином, враховуючи положення ст. 782 ЦК України, з 03.09.2016 (30.08.2016 +3 дні на пересилку згідно Наказу Міністерства Інфраструктури України від 19.09.2014 N 449 "Про внесення змін до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень") договір оренди майна, укладений між сторонами 04.01.2011 та пролонгований на термін 04.05.2014 по 30.04.2017 є розірваним.

Оскільки договір оренди закінчив свою дію достроково, а саме 03.09.2016, у орендодавця виник обов'язок протягом 5 днів (за умовами п. 3.2 договору оренди) сплати орендодавцю оренду плату за користування майном за період з 04.05.2014 по 02.09.2016 в сумі 30800,00грн.

Судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з первісним позивачем в установлені договорами строки, за таких обставин суд вважає вимогу первісного позивача про стягнення з первісного відповідача 70400,00 грн. заборгованості за договором оренди майна від 04.05.2011 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення з первісного відповідача 30578,08 грн. інфляційних та 3004,14 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку первісного позивача (а.с.4) вбачається, що нарахування 3% річних здійснено за період з 01.06.2014 по 09.12.2016 на суму простроченої заборгованості 39600,00грн., які, за розрахунком позивача, склали 3004,17грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що первісним позивачем при розрахунку допущено арифметичну помилку.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, виходячи з вихідних даних первісного позивача, які склали 2994,62 грн.

З огляду на викладене вимога про стягнення з первісного відповідача 3 % річних є обґрунтованоюю, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню в сумі 2994,62 грн.

В частині стягнення 9,55 грн. 3 % річних (3004,17грн. - 2994,62 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В частині вимог про стягнення з первісного відповідача 30578,08 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні заявлені за період з червня 2014 року по жовтень 2016 на суму простроченої заборгованості 39600,00грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.26-27 т.1 ), суд встановив, що інфляційні позивачем заявлені у відповідності до норм чинного законодавства і є правомірними, тому дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог первісного позивача про розірвання договору оренди майна від 04.05.2011, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Український концерн хмелярства "Укрхміль" та ПП "Гальчин-Агро", то суд зазначає про наступне.

Згідно із ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Частиною 3 ст. 291 ГК України визначено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною. 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Матеріалами справи підтверджено, що первісний позивач своїм листом від 30.08.2016 відмовився від договору найму у зв'язку з невнесенням орендарем орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Суд перевірив правомірність вказаних дій відповідача та дійшов висновку, що дії первісного позивача щодо відмови від договору не суперечать приписам чинного законодавства та є правомірними.

З огляду на письмове повідомлення орендодавця про відмову від договору, договір оренди майна, укладений між сторонами 04.01.2011 з подальшою його пролонгацією, є розірваним з 03.09.2016 (дата отримання орендарем повідомлення про відмову від договору).

За вказаних обставин заявлена вимога первісного позивача про розірвання договору оренди від 04.05.2011 є безпідставною.

Розглядаючи вимогу первісного позивача про повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у п. 4.9 договору, відповідно до якого сторони передбачили, що у випадку порушення хоча б одного з п.п. 4.1-4.7 договору, даний договір без письмового попередження орендаря розривається і орендар повинен в 10-денний залишити майно, що орендується. У випадку відмови орендаря залишити майно в вищевказаний термін, орендодавець має право не допускати до приміщень, де знаходиться майно, посадових осіб та працівників орендаря. Розрив договору не звільняє орендаря від обов'язку підписати акт прийому-передачі (повернення) майна орендодавцю та провести з ним взаєморозрахунки.

Оскільки первісний відповідач на момент звернення з позовом до суду та на момент розгляду справи в суді, свого обов'язку щодо повернення орендованих майна не виконав, заявлена первісним позивачем вимога про зобов'язання первісного відповідача повернути орендоване майно за договором від 04.05.2011 за актом приймання-передачі є правомірною, обґрунтованою, такою, що відповідає нормам чинного законодавства, тому підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладені обставини, первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Розглядаючи вимоги за зустрічним позовом ПП "Гальчин-Агро" про визнання недійсним договору оренди майна від 04.05.2011, укладеного з Відкритим акціонерним товариством "Український концерн хмелярства "Укрхміль" суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору

Як уже зазначалось судом, позивач за зустрічним позовом недійсність договору оренди майна пов'язує з тим, що у орендодавця відсутнє право власності на предмет оренди; предмет оренди не визначений індивідуальними ознаками та не має поштової адреси. Також підставою недійсності спірного правочину вважає те, що в оренду передані багаторічні насадження, які окремо від земельної ділянки не можуть бути передані в оренду, оскільки є складовою земельної ділянки.

В ході вирішення спору суд перевірив правові підстави для передачі первісним позивачем майна в оренду за спірним договором.

Судом встановлено, що право відповідача за зустрічним позовом на розпорядження хмелешпалерами підтверджується договором оренди з правом викупу №б/н від 12.01.2004 року, який був укладений між КСП "Рея" (орендодавець) та ВАТ "Укрхміль"(орендар).

Відповідно до п. 1.1. даного договору, орендодавець передає у власність орендаря хмелешпалеру в кількості шість хмелеплантацій (надалі-майно), а орендар зобов'язується використовувати її за цільовим призначенням та оплатити її на умовах даного договору.

Хмелешпалера знаходиться на території Рейської сільської ради Бердичівського району (номери хмелеплантацій відповідно кадастрового номера - 19,20,21,31,32,33).

За вказаним договором орендарю було надано право на користування вищевказаними хмелешпалерами з правом викупу.

Крім того, відповідно до інвентаризаційного опису №1 від 19.11.2012 року, складеного на підставі постанови господарського суду Житомирської області від 14.09.2012 року у справі № 4/5007/33-Б/11, на балансі первісного позивача перебувають хмелешпалери, які були передані останньому на підставі договору оренди з правом викупу від 12.01.2004 (а.с. 68-69т.1). У відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно включено до складу ліквідаційної маси.

Вищевказані факти свідчать про наявність у первісного позивача майна та правомірність дій первісного позивача щодо передання в оренду хмелашпалер в оренду первісному відповідачу.

Щодо посилань позивача за зустрічним позовом на неправомірність укладення спірного договору з підстав, що у орендодавця не перебувала у користуванні земельна ділянка, на яких знаходились хмелешпалери та хмеленасадження, то суд вважає, що такі заперечення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір оренди земельної ділянки загальною площею 15 га строком на 15 років, зареєстрований в Рейській сільській раді за №49 від 13.11.2000 року.

При цьому суд зазначає, що надання правової оцінки даному договору та договору оренди з правом викупу від 12.01.2004 та дослідження питання права власності на хмелешпалери та хмеленасадження не є предметом даного спору.

Водночас, в матеріалах справи міститься лист ПП "Гальчин Агро" від 20.10.2015 (первісного відповідача ), адресований арбітражному керуючому - ліквідатору ВАТ "Укрхміль" зі змісту якого вбачається, що первісний відповідач заявляв про те, що хмелешпалери площею 15 га знаходяться в оренді ПП "Гальчин -Агро" за договором від 04.05.2011 та просив перераховані ним кошти у 2012 р. занести в рахунок оплатияк за оренду хмелешпалер (а.с. 64 т.1). Пропонував продовжити договір оренди або придбати хмелешпалери у первісного позивача на взаємовигідних умовах.

У листі від 01.12.2015 р. первісний відповідач також визнавав факт укладення договору оренди та пропонував провести залік взаємних вимог з метою погашення заборгованості по орендній платі (а.с. 65 т.1).

У листі від 26.02.2016 ПП "Гальчин Агро" також вказував про те, що зацікавлений у спільній діяльності з ВАТ "Укрхміль" , а саме у продовженні договору оренди даного майна або його викупу (а.с. 66 т.1).

Тобто, з наданих до матеріалів справи листів позивача за зустрічним позовом вбачається, що орендар своїм листуванням з орендодавцем підтверджував факт оренди майна за договором від 04.05.2011.

Крім того, підписаним між сторонами актом прийому-передачі до Договору оренди майна від 04.05.2011 (а.с.21 т.1) позивач за зустрічним позовом підтвердив, що умови договору щодо передачі майна, а саме хмелешпалер, площею 15,0 га та хмеленасаджень, площею 15,0 га виконані у повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

Таким чином, договір оренди майна від 04.05.2011 року є правомірним, оскільки при його вчиненні були дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасників правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі часників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач за зустрічним позовом 13.06.2017 надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою вирішення питання щодо укладення між сторонами мирової угоди, що вказує на те, що останній погоджується на з тим, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з догвоору оренди майна від 04.05.2011 (а.с. 2 т.2)

Крім того, до матеріалів спраи долучено копію заяви ПП "Гальчин-Агро", яка адресована первісному позивачеві, про намір укласти мирову угоду, зі змісту якої вбачається, що ПП "Гальчин-Агро" не заперечує факт існування заборгованості за оренду хмелешпалер та пропонує сплатити кошти з метою набуття права власності на шпалери, які перебувають у нього в оренді (а.с. 237, 238 т.1).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними на необґрунтованими.

Відтак, суд відмовляє в задоволені зустрічного позову.

Щодо заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування строку позовної давності, то оскільки суд дійшов висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог, заява про застосування строку позовної давності судом відхиляється.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційно обґрунтовано заявленим позовним вимогам.

Судові витрати за зустрічним позовом покладаються за позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Гальчин Агро" (13322, Житомирська область, Бердичівський район, с.Гальчин, вул. Центральна, буд. 55А, )

на користь Відкритого акціонерного товариства "Український концерн хмелярства "Укрхміль" (10029, м. Житомир, вул. Хлібна,27,)

- 70400 грн. - заборгованості по сплаті орендної плати;

- 30578,08 грн. інфляційних нарахувань;

- 2994,62 грн. 3% річних;

- 1559,59 грн. судового збору.

3. Приватному підприємству "Гальчин Агро" (13322, Житомирська область, Бердичівський район, с.Гальчин,вул. Центральна (Леніна), буд. 55А, ) повернути за актом прийому-передачі Відкритому акціонерному товариству "Український концерн хмелярства "Укрхміль" (10029, м. Житомир, вул. Хлібна,27,) хмелешпалери площею 15 га та хмеленасадження площею 15 га, які знаходяться за адресою с. Рея, Бердичівського р-ну, Житомирської області.

4. В решті первісного позову відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

6. Стягнути з Приватного підприємства "Гальчин Агро" (13322, Житомирська область, Бердичівський район, с.Гальчин,вул. Центральна, буд. 55А, ) в дохід Державного бюджету

- 1378,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.07.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

23,- стороанм (рек. з повід)