ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.07.2017 Справа № 904/5887/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів у розмірі 21 527,38 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 81/12529 від 27.12.2016

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 702 від 17.05.2017

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів у розмірі 21 527,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення перевезення залізничних порожніх приватних власних вагонів на адресу позивача за накладними №№ 48009633, 46744975, 46860839, 41266537, 41334921, 43725118, 43751668, 35364298, 43704477, 41346974, 41450586, 41450099, 41450198, 41450297, 35364215, 35357292, 41493909, 41503020, 41415399, 41522210, 41522251, 41522293, 41522301, 41522236, 41522244, 41522277, 41522269, 41522285, 41620931, 41621020 відповідачем було допущено прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені статтею 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі Статут залізниць України), та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі Правила обчислення термінів доставки вантажу), що, відповідно, є порушенням статей 41, 116 Статуту залізниць України. За порушення терміну доставки порожніх приватних власних вагонів у період з 01.02.2017 по 20.02.2017 позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 21 527,38 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2017 порушено провадження у справі № 904/5887/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 13.06.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 відкладено розгляд справи на 11.07.2017.

11.07.2017 у судовому засіданні оголошено перерву до 17.07.2017.

17.07.2017 до суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових документів в підтвердження заявлених заперечень на позовну заяву.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні.

У судовому засіданні 17.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - залізниця, відповідач) у лютому 2017 року до станції призначення Інгулець Придніпровської залізниці здійснило перевезення залізничних вагонів, що перевозяться на своїх осях, не по іменованих в алфавіті (порожні власні полувагони під навантаження), одержувачем яких є Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", перейменоване в Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

Вказані перевезення оформлені такими залізничними накладними: №№ 48009633, 46744975, 46860839, 41266537, 41334921, 43725118, 43751668, 35364298, 43704477, 41346974, 41450586, 41450099, 41450198, 41450297, 35364215, 35357292, 41493909, 41503020, 41415399, 41522210, 41522251, 41522293, 41522301, 41522236, 41522244, 41522277, 41522269, 41522285, 41620931, 41621020.

Як зазначає позивач, під час здійснення вказаних перевезень вантажів у період з 01.02.2017 по 20.02.2017 відповідачем було допущено прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних.

Позивач, посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, на підставі статті 116 Статуту залізниць України нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у загальному розмірі 21 527,38 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, виходячи з таких підстав.

По-перше, відповідач зазначає, що відповідно до залізничної накладної № 48009633 вантаж прийнято до перевезення 24.01.2017 на станції Покровськ (Красноармійськ) Донецької залізниці, відправлено зі станції Покровськ 29.01.2017. Отже, при терміні доставки по зазначеній накладній 4 доби, вагон 4 доби знаходився на території Донецької залізниці.

По-друге, відповідач стверджує, що за залізничними накладними №№ 35357292, 35364298, 35364215, 41346974, 41493909, 41415399, 43704477, 46744975 позивачем невірно зроблено розрахунок штрафу, без урахування часу на ремонт вагонів. Посилаючись на п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, відповідач нарахував за вказаними залізничними накладними лише штраф у розмірі 507,66 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому згідно з частиною 5 статті 306 Господарського кодексу України, мають регулюватися Статутом залізниць України, який визначає обовязки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу.

Положеннями пункту 41 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

У частині 2 пункту 130 Статуту залізниць України зазначено про те, що право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред'явлення накладної.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено у частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

В Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 "Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів" зазначено, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Положеннями частини 3 пункту 23 Статуту залізниць України передбачено, що дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

За вимогами пункту 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Згідно з пунктом 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажу визначено терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1. наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

Як зазначено у пункті 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Разом з тим, згідно з пунктом 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажу).

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Як підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви (а.с. 15-47), вантаж доставлено відповідачем позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Позивачем за допущене відповідачем прострочення термінів доставки при перевезенні залізничних вагонів (порожніх власних напіввагонів) за залізничними накладними №№ 48009633, 46744975, 46860839, 41266537, 41334921, 43725118, 43751668, 35364298, 43704477, 41346974, 41450586, 41450099, 41450198, 41450297, 35364215, 35357292, 41493909, 41503020, 41415399, 41522210, 41522251, 41522293, 41522301, 41522236, 41522244, 41522277, 41522269, 41522285, 41620931, 41621020 нараховано 21 527,38 грн. штрафу, розрахунок якого судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно.

Господарський суд звертає увагу на той факт, що положення пункту 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажу надають залізниці право на збільшення терміну доставки лише у разі наявності відмітки про причини затримки вантажу в перевізних документах, завіреної підписом працівника станції, яка у вищевказаних залізничних накладних відсутня.

Враховуючи надані відповідачем повідомлення про направлення та виходу з ремонту, господарський суд також вважає за необхідне зазначити про те, що вказані документи не доводять те, що технічні несправності виникли не з вини залізниці. Крім того, відповідачем не було доведено до відома позивача про технічні несправності (у залізничних накладних не має жодної відмітки про це та позивачу не було направлено жодного документу про те, що технічні несправності виникли з вини відправника або одержувача).

Крім того, відповідно до статті 116 Статуту залізниць України залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, лише якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, незалежних від залізниці обставин.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу є обґрунтованими.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Вищого господарського суду України від 14.02.2017 у справі № 904/8827/15.

Посилання відповідача на те, що прострочення у доставці вантажу за деякими накладними відбулося на шляху перевезення по Донецькій залізниці, проте, з неналежних від залізниці причин, а саме через перебування станцій залізниці на території проведення АТО до уваги судом не береться, оскільки в матеріалах справи відсутній Сертифікат ТПП України, який би міг бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу.

Разом з тим, пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що кількість днів прострочення доставки вантажу є відносно незначною, враховуючи, що деякий вантаж відправлявся зі станції, яка знаходиться на території де триває антитерористична операція (розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, від 18.02.2015 №128-р), суд вважає за необхідне за власною ініціативою зменшити пред'явлений до стягнення штраф на 50%, тобто до стягнення за даними накладними підлягає штраф в загальному розмірі 10 763,69 грн. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 у справі №904/11640/16 та у постанові Вищого господарського суду України від 06.07.2016 у справі № 904/8914/15).

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 551 Цивільного кодексу України, Статутом залізниць України, Правилами обчислення термінів доставки вантажів, ст.ст. 173, 193, 306 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, ) штраф у розмірі 10 763,69 грн. (десять тисяч сімсот шістдесят три грн. 69 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.07.2017

Суддя ОСОБА_3