ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Справа № 914/2012/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргипублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"
напостанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.17 та рішення господарського суду Львівської області від 11.10.16
у справігосподарського суду Львівської області № 914/2012/16
за позовомвідкритого акціонерного товариства "Тернопільський облагропостач"
допублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця",
треті особи, позивача:які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні товариство з обмеженою відповідальністю "Західагроінвест", регіональне відділення ФДМ України по Тернопільській області,
про зобов'язання до вчинення дій,

за участі представників сторін:

від позивача - Кузь А.В.,

від відповідача - Панат І.С.,

У С Т А Н О В И В:

02.08.2016 відкрите акціонерне товариство "Тернопільський облагропостач" звернулись до господарського суду Львівської області з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" відновити залізничну під'їзну колію станції Тернопіль, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що залізниця самовільно демонтувала під'їзну колію, порушивши право власності позивача.

11.10.2016 рішенням господарського суду Львівської області (суддя Долінська О.З.), залишеним без змін 17.01.2017 постановою Львівського апеляційного господарського суду (судді Юрченко Я.О., Зварич О.В., Хабіб М.І.) позовні вимоги задоволено. Судові акти мотивовані положеннями закону щодо непорушності права власності, наявність якого у позивача підтверджено належними доказами у матеріалах справи, коли відповідач незаконно, без згоди та дозволу позивача, її демонтував.

У касаційній скарзі публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" посилаючись на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, просили постанову та рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів погоджується з доводами заявника і приходить до висновку про часткове задоволення його вимог та скасування рішень судів обох інстанцій, які не відповідають вимогам ст.84 ГПК України, зі змісту якої убачається, що рішення у справі має ґрунтуватись на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та яким доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню при вирішенні спору. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Як видно із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області №858 від 28.06.1996 державне обласне підприємство матеріально-технічного забезпечення "Облагропостач" перетворене у ВАТ "Тернопільський облагропостач". У ході перетворення у власність останнього було передано під'їзну залізничну колію, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року.

У відповідності до зазначеного технічного паспорту схеми примикання під'їзної колії Тернопільського головного підприємства МТЗ до станції Тернопіль та схеми поздовжніх та поперечних профілів залізничних колій, які є невід'ємними додатками до технічного паспорту: найменування колії і номер стрілки, від якої відходить колія до підприємства - колія 41А, стрілка №10, розгорнута довжина колії становить 0,75 км., загальна відстань від місця перемикання до території підприємства - 335м. На цьому шляху знаходяться три стрілочні переводи: №10, №36, №11. Даний шлях складається із з'єднуючої колії понумерованої №1, яка проходить від стрілки № 10 через стрілку № 36 до стрілки № 11 та становить 227,60 м. Навантаження-вивантаження - колії понумерованої №2 - від стрілки № 11 до упору повна довжина шляху становить 299 м, Навантаження-вивантаження - колії понумерованої №3 - від стрілки № 11 до упору повна довжина шляху становить 219,40 м.

10.02.2009 року між позивачем (продавець) та ТОВ "Західагроінвест" (покупець, третя особа-1) було укладено договір купівлі-продажу вказаної вище під'їзної колії.

Вважаючи себе власником під'їзної колії, третя особа-1 звернулась до ВП Тернопільська дистанція колії з проханням провести її огляд на предмет використання під подачу вантажних вагонів для їх завантаження та розвантаження. Під час огляду колії на місцевості було виявлено факт її демонтажу.

Згідно з наказом по ВП Тернопільська дистанція колії від 12.06.2011 №181, верхня будова колії № 2 ВАТ Тернопільський облагропостач (облбаза СГТ) частково тимчасово демонтована і знаходиться на збереженні. При цьому, демонтаж під'їзної колії відбувся без згоди і відома як позивача, так і третьої особи-1, яка на підставі договору купівлі-продажу та технічного паспорту на той час вважала себе її власником.

Із матеріалів справи видно, що протягом 2013-2014 років третя особа-1 неодноразово зверталася до ВП Тернопільська дистанція колії ДТГО Львівська залізниця та Державної адміністрації залізничного транспорту України про відновлення демонтованої підїзної колії, які залишені без задоволення. Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Львівської області від 24.02.2016 у справі №914/600/15. Зазначеним рішенням відмовлено в задоволенні позову про зобов'язання ДТГО "Львівська залізниця" відновити демонтовану колію з тих підстав, що договір купівлі-продажу від 10.02.2009, укладений позивачем та третьою особою-1 у справі, є нікчемним і до останньої не перейшло право власності на залізничну під'їзну колію, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14.

У зв'язку з цим, як зазначає позивач, 16.05.2016 третя особа-1 звернулась до позивача із вимогою про повернення вартості під'їзної залізничної колії, сплаченої згідно договору купівлі-продажу від 10.02.2009, оскільки саме позивач є законним власником під'їзної залізничної колії, що знаходилась за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська,14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року.

Тому вважаючи себе законним власником під'їзної колії, відкрите акціонерне товариство "Тернопільський облагропостач" звернулися до суду з позовом про відновлення спірної колії з метою відновлення становища, яке існувало до порушення.

Задовольняючи позовні вимоги, попередні судові інстанції виходили з доведеності позивачем наявності у нього права власності на під'їзну колію, яку неправомірно зніс відповідач. Роблячи висновки щодо порушення останнім права власності позивача, суди посилалися на технічний паспорт під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року, виготовлений Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту "Львівтранспроект" на замовлення Тернопільського головного підприємства МТЗ згідно договору №92038 від 09.03.1992, масштабний план схеми під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; креслення штучних споруд, які є додатком до технічного паспорта під'їзної колії, перелік майна, що передано у власність ВАТ "Тернопільський облагропостач" згідно з наказом РД ФДМУ по Тернопільській області №858 від 28.06.1996, якими підтверджується право власності позивача на спірну під'їзну колію.

Разом із тим, господарськими судами обох інстанцій не звернуто увагу на твердження заявника, що демонтаж колії відбувся на виконання вказівки Державної адміністрації залізничного транспорту "Укрзалізниця" та з погодженням міської ради м. Тернополя. Не спростовано доводи відповідача про належність позивачу лише 271 м.п. колії, а не 750 м.п., як це вказано в технічному паспорті, що підтверджується договором № 275 від 02.09.2009 про подачу та забирання вагонів на залізничну колію та договором № 70 від 23.07.2003, що взагалі не з'ясовувалось судами попередніх інстанцій.

Крім того, пославшись на обставини, встановлені судовим рішенням у справі №914/600/15, господарські суди не врахували мотивів скасування останнього постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2015.

Не перевіреними залишились посилання заявника на положення Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених Міністерством юстиції України від 14.09.2009 №600/5, та Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 №507, якими визначено, що під'їзні залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування, є нерухомим майном, безпосередньо та невід'ємно пов'язаним із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, стосовно них має здійснюватись державна реєстрація права власності. Відповідні твердження відповідача не було перевірено судами обох інстанцій, що свідчить про неповне встановлення судом фактичних обставин справи та обумовлену цим неможливість перевірки застосування норм матеріального права.

У взаємозв'язку з вищевказаним, не було з'ясовано правовий статус земельної ділянки під спірною під'їзною колією, невід'ємно пов'язаною з останньою. Не звернуто уваги, що матеріали справи не містять доказів передачі земельної ділянки, на якій розміщено спірне майно, до земель транспорту, на чому наголошував заявник.

Зобов'язуючи відповідача відновити демонтовану під'їзну колію, суд першої інстанції одночасно не вказав, за чий рахунок залізниця має відновити спірний об'єкт нерухомості та норми права, які встановлюють такий обов'язок залізниці. Тобто, попередніми судовими інстанціями, у порушення вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, неповно установлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та необґрунтовано зроблено висновки про порушення відповідачем належного позивачу права власності, на захист якого подано позов.

Таким чином, здійснивши аналіз мотивів, викладених у касаційній скарзі в сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про їх обгрунтованість. Виходячи з повноважень касаційної інстанції, визначених ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, прийняті у справі постанова та рішення підлягають скасування з направленням справи для нового розгляду, під час якого господарському суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і в залежності від установленого правильно застосувати норми матеріального та процесуального права, якими урегульовано спірні правовідносини, за результатами чого ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" задоволити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.17 та рішення господарського суду Львівської області від 11.10.16 скасувати, а справу №914/2012/16 скерувати для нового розгляду до суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя Ж.О. Корнілова