донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.07.2017 справа №908/1441/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін прокурор від позивача-1: від позивача-2: від відповідача: ОСОБА_5 за посвідченням; не зявився; не зявився; ОСОБА_6 за договором про надання юридичних послуг;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Овен», с. Велика Знамянка, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від та на ухвали господарського суду від20.12.2016 р. Запорізької області 15.11.2016 р., 20.12.2016 р.
у справі№ 908/1441/15-г (головуючий суддя Корсун В.Л., судді Науменко А.О., Смірнов О.Г.)
за позовом:Енергодарської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах
позивача-1: позивача-2: до Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, м. Кам'янська-Дніпровська, Запорізька область Великознам'янської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, с. Велика Знамянка, Запорізька область Фермерського господарства «Овен», с. Велика Знамянка, Запорізька область
про стягнення 67 938 грн. 11 коп.

В С Т А Н О В И В:

Камянсько-Дніпровський міжрайонний прокурор Запорізької області звернувся до господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах - Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області (далі позивач-1) та Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (далі позивач-2) з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства «Овен» (далі - ФГ «Овен», відповідач) 67 938 грн. 11 коп. заборгованості за користування земельною ділянкою за договором емфітевзису від 08.01.2009 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 р. задоволено клопотання прокуратури про процесуальне правонаступництво, замінено Кам'янсько-Дніпровську міжрайонну прокуратуру Запорізької області на правонаступника Енергодарську місцеву прокуратуру.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 р. позов задоволено, стягнуто з ФГ «Овен» на користь Великознам'янської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області 67 938 грн. 11 коп. заборгованості за користування земельною ділянкою за договором емфітевзису від 08.01.2009 р., а також з відповідача стягнуто в доход Державною бюджету України 1 827 грн. 00 коп. за позовом.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Додатковим рішенням від 02.02.2017 р. стягнуто з відповідача на користь прокуратури Запорізької області 1 218 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Запорізької області від 05.10.2015 р. по справі № 908/1441/15-г.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 р., відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Крім того, відповідач у вказаній апеляційній скарзі просить визнати протиправними та скасувати ухвали місцевого господарського суду від 15.11.2016 р. та від 20.12.2016 р.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач стверджує, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто плату за користування землею, яка не перебувала у користуванні ФГ «Овен», а також за користування землею, по якій проводилися відповідні сплати до бюджету.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції не досліджено наявних в матеріалах справи доказів, зокрема технічної документації до договору емфітевзису від 08.01.2009 р., висновок Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини № 2741/05-4 від 26.11.2012 р.

За доводами заявника апеляційної скарги, за договором емфітевзису від 08.01.2009 р. йому фактично передано земельну ділянку у розмірі 120 га. Відповідач також звертає увагу суду апеляційної інстанції, що у вказаному договорі зазначені наміри про більшу площу, але в акті прийому-передачі до договору площа земельної ділянки не визначено.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2017 р. апеляційну скаргу заявника прийнято до провадження, задоволено клопотання ФГ «Овен» про проведення Кам'янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області судового засідання у режимі відеоконференції, призначеного на 13.07.2017 р. об 11 год. 00 хв.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 1224 від 10.07.2017 р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Мартюхіної Н.О. на дату розгляду справи призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1441/15-г.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.07.2017 р. визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Малашкевич С.А., Сгара Е.В.

Судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 13.07.2017 р., у режимі відеоконференції не відбулося у звязку з неявкою учасників судового процесу у Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області.

Прокурор у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, який був зачитаний прокурором у повному обсязі.

Позивачі письмові відзиви на апеляційні скарги не надали, представники позивача-1 та позивача-2 у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та усно заявив клопотання про відвід суддів Малашкевича С.А., Сгара Е.В. У судовому засіданні оголошувалась перерва тривалістю 20 хв. для надання можливості представнику відповідача заявити таке клопотання у письмовому вигляді. Розглянувши заяву відповідача у нарадчій кімнаті, судовою колегією винесено ухвалу від 13.07.2017 р. у справі № 908/1441/15-г про відмову у задоволенні заяви ФГ «Овен» про відвід суддів Малашкевича С.А., Сгара Е.В.

Крім того, у судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про застосування санкцій до прокуратури та позивачів за невиконання п. 5 ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2017 р., яке судовою колегією відхилено з огляду на те, що п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України стягнення в доход Державного бюджету з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону, є виключно правом господарського суду, а не законодавчо закріпленим імперативним обовязком.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 р. задоволено клопотання прокуратури про процесуальне правонаступництво та замінено Кам'янсько-Дніпровську міжрайонну прокуратуру Запорізької області на правонаступника Енергодарську місцеву прокуратуру.

За твердженням відповідача з дати утворення місцевих прокуратур повноваження Кам'янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора припиняються, тому, на думку відповідача, суд першої інстанції без законних підстав замінив Кам'янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора на його правонаступника.

Так, п. 1-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. визначено, що з моменту набуття чинності вказаним Законом та до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури.

У звязку з набранням 15.12.2015 р. чинності ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» на території м. Запоріжжя створено, зокрема, Енергодарську місцеву прокуратуру, до територіальної юрисдикції якої належать території м. Енергодар, Кам'янсько-Дніпровського, Великобілозерського, Михайлівського та Василівського районів Запорізької області.

Згідно з наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 р. № 80ш місцеві прокуратури на території Запорізької області утворюються шляхом реорганізації відповідних міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур за територіальним принципом.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно застосовано приписи ст. 25 ГПК України та здійснено заміну Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури Запорізької області на правонаступника Енергодарську місцеву прокуратуру, про що винесено ухвалу від 15.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 р. заяву відповідача про відвід головуючому судді Корсуну В.Л. у справі № 908/1441/15-г залишено без задоволення, з чим відповідач в апеляційній скарзі не погоджується та вважає, що вказану ухвалу винесено з грубим порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 20 ГПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід.

З цих же підстав відвід судді можуть заявити сторони та прокурор, який бере участь в судовому процесі.

Відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухвала. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів.

У разі задоволення відводу (самовідводу) одному з суддів або всьому складу суду справа розглядається в тому самому господарському суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 1.2.1., 1.2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» не є підставою для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Задоволення заяви про відвід судді повинно обґрунтовуватись посиланням на обставини, про які йдеться в ч. 1 ст. 20 ГПК України, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про наступне.

З метою вирішення, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, необхідно звернути увагу, inter alia (серед іншого), на наявність гарантій від зовнішнього тиску та на питання, чи проявляє він ознаки незалежності. Стосовно вимоги «безсторонності» у розумінні цього положення мають бути застосовано два критерії: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання певного судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того, чи забезпечував суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу (див. рішення Суду у справі Фельдман проти України, no. 76556/01 та 38779/04, від 08.04.2010).

Незалежність та неупередженість суду згідно з об'єктивним критерієм, вимагає, щоб окремі судді були вільними від неналежного впливу - не тільки ззовні, а й зсередини. Ця внутрішня незалежність судової системи вимагає, щоб судді були вільними від директив або тиску з боку інших суддів або тих, хто має адміністративні повноваження в суді, такі як, наприклад, голова суду. Відсутність достатніх гарантій, що забезпечують незалежність суддів у судовій системі і, зокрема, від їх керівництва, може призвести до висновку Суду про те, що сумніви заявника у незалежності та неупередженості суду об'єктивно виправдані (неофіційний переклад)(див. рішення Суду у справі Агрокомплекс проти України, no. 23465/03, від 06.10.2011).

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення Суду у справі ОСОБА_7 проти України, no. 21722/11, від 09.01.2013).

У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об'єктивного критерію … окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Суд підкреслює, що представники судової влади мають виявляти щонайбільшу стриманість при виконанні ними службових обов'язків для того, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства. Почуття стриманості має підказати їм не робити заяв у пресі навіть у відповідь на провокації. (див. рішення Суду у справі Бушемі проти Італії, no. 29569/95, від 16.09.1999).

Відповідачем не доведено належними доказами обґрунтованості підстав для відводу судді Корсуна В.Л., тому доводи, викладені в апеляційній скарзі, судовою колегією оцінюються критично.

З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням голови Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації від 31.12.2008 р. № 640 «Про надання дозволу на розробку технічної документації для складання документа, що посвідчує право користування земельними ділянками» вирішено надати дозвіл ФГ «Овен» на розробку технічної документації із землеустрою щодо визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для складення документу, що посвідчує право користування земельними ділянками загальною площею 146,6126 га із земель запасу Великознамянської сільської ради загальною площею для передачі в користування для сільськогосподарських потреб згідно договору емфітевзису (п. 10). Субєктам надання дозволу замовити розробку технічної документації із землеустрою щодо визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для складання документу, що посвідчує право користування земельними ділянками в земельній організації, яка має відповідний дозвіл (ліцензію) на виконання цих видів робіт (п. 13).

08.01.2009 р. між Кам'янсько-Дніпровською РДА Запорізької області, як розпорядником, та ФГ «Овен», як землекористувачем, укладено договір емфітевзису (користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб), за умовами якого розпорядник надає, а землекористувач приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Великознам'янської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області.

Відповідно до п. 2 договору в користування передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення із земель запасу Великознам'янської сільської ради загальною площею 146,6126 га.

Згідно із п. 7 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, термін дії договору складає з 01.01.2009 р. по 31.12.2013 р. Оплата за договором здійснюється починаючи із 01.01.2009 р.

Відповідно до п. 8 договору плата за користування землею вноситься землекористувачем з 01.01.2009 р. у грошовій формі та розмірі 15 689,02 грн. протягом 1-го півріччя 2009 року, розмірі 23 533,52 грн. протягом 2-го півріччя 2009 року та на протязі 2010-2013років у розмірі 47 067 грн. … коп. на користь місцевого бюджету Великознам'янської сільської ради, яка вноситься землекористувачем щомісячно рівними частинами протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця у грошовому вигляді.

Умовами п. 10 договору сторонами погоджено, що розмір плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини землекористувача ... підтверджено документами; після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельної ділянки в натурі (на місцевості); в інших випадках, передбачених законом.

Передача земельної ділянки Землекористувачу (п. 15 договору) здійснюється після підписання цього договору за актом її приймання-передачі.

Згідно з п. 17 договору після припинення дії договору землекористувач повертає розпоряднику земельної ділянки земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в користування.

Згідно з п. 26 договору землекористувач зобовязаний, зокрема вносити орендну плату за користування земельною ділянкою, вказаною в додатку до договору, а також інші платежі, встановлені законом.

Невідємними частинами договору є: схема розташування земельної ділянки; акт приймання-передачі обєкта оренди; додаток до договору про розмір оплати за право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Актом прийому-передачі від 08.01.2009 р., який підписано сторонами за договором без зауважень чи заперечень, та посвідчено печатками вказаних юридичних осіб, розпорядник земельної ділянки передав, а ФГ «Овен» (землекористувач) прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Великознам'янської сільської ради.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.10.2010 р. у справі № 24/260д/10, яке постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.03.2011 р. залишено без змін, у задоволенні позову Камянсько-Дніпровського міжрайонного прокурора в інтересах Великознамянської сільської ради Запорізької області до відповідачів: 1 - Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, 2 - ФГ Овен про визнання договору емфітевзису від 08.01.2009 р. недійсним відмовлено.

Тобто, правомірність укладення вищевказаного договору із площею земельної ділянки 146,6126 га встановлено рішенням господарського суду Запорізької області від 05.10.2010 р. у справі № 24/260д/10, яке набрало законної сили, тому місцевим господарським судом обґрунтовано застосовано приписи ст. 35 ГПК України.

26.05.2010 р. за участі державного інспектора з контролю за виконанням та охороною земель ОСОБА_8, начальника відділу ОСОБА_9, головного інженера-землевпорядника сільської ради ОСОБА_10, в присутності голови ФГ Овен ОСОБА_11 проведена перевірка з питань додержання вимог земельного законодавства посадовими особами ФГ Овен про що складено відповідний акт. Згідно із вказаним Актом, на момент перевірки ФГ Овен фактично використовуються земельні ділянки загальною площею 120,15 га для вирощування сільськогосподарської продукції.

Підпис голови ФГ Овен у вказаному акті, копія якого наявна в матеріалах справи, відсутній.

Довідкою Енергодарської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, наданою у відповідь на лист в.о. начальника Камянсько-Дніпровського відділу Енергодарської місцевої прокуратури, визначено, що ФГ Овен на протязі 2015-2016 років сплата заборгованості по договорам емфітевзису не проводилась.

В матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлена у 2009 році, відповідно до якої загальна площа земельної ділянки складає 131,7905 га.

Розпорядженням Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області № 403 від 20.08.2010 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 131,7905 га.

Також, в матеріалах справи наявна довідка відділу Держкомзему у Кам'янсько-Дніпровському районі, відповідно до якої ФГ «Овен» фактично використовує земельну ділянку загальною площею 187,7905 га в тому числі:

- 50,0 га на праві постійного користування із них 49,4 га (ріллі), 0,60 га лісо полоса, (колиш. р-пу «Тімірязєва»);

- 6,0 га ріллі згідно договору оренди (колиш. р-пу «Тімірязєва»);

- 131,7905 га згідно договору емфітевзису із них 120,1504 га (ріллі), 7,372 га пасовища, 2,9546 га під лісосмугами, 1,3135 га під дорогами (кол. р-п «Знам'янський») на території Великознам'янської с/ради.

Однак, ніяких змін в договір емфітевзису від 08.01.2009 р. щодо розміру площі земельної ділянки та плати за неї сторонами договору не вносилося. В матеріалах справи відсутні додаткові угоди до договору емфітевзису від 08.01.2009 р. про зміну умов щодо розміру площі земельної ділянки або плати за користування земельною ділянкою чи звільнення відповідача як землекористувача від такої сплати.

З огляду на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором емфітевзису від 08.01.2009 р. прокурором нараховано заборгованість у сумі 67 938 грн. 11 коп. за період з 31.05.2010 р. по 30.01.2014 р. (з урахуванням умов пунктів 7, 8 договору), а також з урахуванням відсутності оплати станом на час звернення до суду першої інстанції з позовом.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано контррозрахунок позовних вимог, з якого вбачається, що базою для нарахування плати за користування земельною ділянкою відповідачем визначено розмір земельної ділянки у 120,15 га, тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймається.

В матеріалах справи містяться копії квитанцій за 2009 рік, платіжних доручень за 2010-2013 роки, з яких вбачається, що за загальний період з 27.02.2009 р. по 09.07.2013 р. відповідачем на виконання умов договору емфітевзису від 08.01.2009 р. за користування землею сплачено 152 991 грн. 39 коп., тобто, в меншому розмірі, ніж встановлено вказаним договором.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 5 ст. 102-1 ЗК України укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в разі спливу строку, на який було надано право користування.

Статтею 407 Цивільного кодексу України унормовано, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач) (ч. 1). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті (ч. 2). Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу (ч. 3).

Згідно з ст. 408 ЦК України, строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років (ч. 1). Якщо договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо попередивши про це другу сторону не менш як за один рік (ч. 2).

Відповідно до ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі (ч. 1). Власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором (ч. 2). Власник земельної ділянки зобов'язаний не перешкоджати землекористувачеві у здійсненні його прав (ч. 3).

Статтею 410 ЦК України визначено, що землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору (ч. 1). Землекористувач зобов'язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом (ч. 2). Землекористувач зобов'язаний ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації (ч. 3).

Отже, приписами законодавства та умовами договору емфітевзису від 08.01.2009 р. встановлено обовязок відповідача вносити орендну плату за користування земельною ділянкою.

Матеріали справи не містять додаткових угод до зазначеного договору емфітевзису про зміну площі земельної ділянки, тому судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що площа спірної земельної ділянки, наданої відповідачу за договором від 08.01.2009 р., складає 146,6126 га.

Посилання відповідача на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.05.10 згідно з яким станом на час перевірки (зокрема 26.05.2010 р.) ФГ Овен фактично використовується земельні ділянки загальною площею 120,15 га судовою колегією відхиляються з огляду на вищезазначені обставини.

Доводи відповідача про використання земельної ділянки саме площею 120,15 га, що, на його думку, підтверджується ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.05.2010 р. у справі № 4/366/09-15/12/10 судовою колегією відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, підставою для застосування цих положень є виключно рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, до відзиву на позовну заяву відповідачем також додано висновок Торгово-промислової палати № 2741/05-4 від 26.11.2012 р., відповідно до якого несприятливі погодні умови, що спричинили загибель сільськогосподарських культур на площах ФГ «Овен» станом на 23.03.2012 р., 20.04.2012 р. та 10.08.2012 р. є форс-мажорними обставинами.

У судовому засіданні 13.07.2017 р. представник відповідача, посилаючись на п. 34 договору емфітевзису від 08.01.2009 р., звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що ні судом першої інстанції, ні прокурором не надано належної оцінки висновку Торгово-промислової палати № 2741/05-4 від 26.11.2012 р.

Умовами п. 34 договору емфітевзису від 08.01.2009 р. передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Згідно з п. 35 договору емфітевзису від 08.01.2009 р. сторона, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Судова колегія зазначає, що при настанні форс-мажорних обставин господарський суд не звільняє відповідача від оплати за користування земельною ділянкою. Проте, при нарахуванні пені або штрафу за прострочення виконання зобовязання щодо своєчасної оплати суд має право частково зменшити або звільнити сторону від нарахування штрафних санкцій, враховуючи їх правову природу та висновок, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Отже, заборгованість відповідача з оплати користування спірною земельною ділянкою є доведеною, тому місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 р.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Оскаржувані ухвали господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 р. та від 20.12.2016 р. винесені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому також підлягають залишенню без змін.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Овен» на рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 р. та на ухвали господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 р., від 20.12.2016 р. у справі № 908/1441/15-г залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 р. у справі № 908/1441/15-г залишити без змін.

Ухвали господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 р., від 20.12.2016 р. у справі № 908/1441/15-г залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: С.А. Малашкевич

ОСОБА_3