ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 910/17076/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Гольцової Л.А., Іванової Л.Б.,

за участю представників сторін: позивача Сороколіта Є.М. дов. № 14-74 від 14 квітня 2017 року, відповідача - Кравчика С.М. дов. № 91/2017/05/23-2 від 23 травня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2017 року за скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ "Київенерго" про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулась до ПАТ "Київенерго" (далі - відповідач) з позовом про стягнення боргу за договором № 1478-12-БО купівлі-продажу природного газу від 31 липня 2012 року в сумі 130584 гривень 83 коп., втрат коштів від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 282 гривень 92 коп., пені у розмірі 10177 гривень 36 коп., трьох процентів річних у розмірі 2446 гривень 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1478-12-БО купівлі-продажу природного газу від 31 липня 2012 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 березня 2014 року позов задоволено.

З ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто борг за поставлений природний газ в розмірі 130584 гривні 83 коп., пеню в розмірі 10177 гривень 36 коп., 3 % річних в розмірі 2446 гривень 90 коп., інфляційні втрати в розмірі 282 гривень 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2869 гривень 84 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 травня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ "Київенерго" залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26 березня 2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 3 липня 2014 року касаційну скаргу ПАТ "Київенерго" задоволено частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26 березня 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22 травня 2014 року змінено, викладено резолютивну частину в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5; ідентифікаційний код: 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код: 20077720) заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 130584 (сто тридцять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 83 коп., пеню в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн., 3 % річних в розмірі 2446 (дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 90 коп., інфляційні втрати в розмірі 282 (двісті вісімдесят дві) грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2869 (дві тисячі вісімсот шістдесят дев'ять) грн. 84 коп.

В решті позову відмовити."

8 липня 2014 року видано наказ на виконання постанови Вищого господарського суду України від 3 липня 22017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 жовтня 2015 року заяву ПАТ "Київенерго" про визнання наказу від 8 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково.

Визнано наказ Господарського суду міста Києва №910/17076/13 від 8 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 130584 гривень 83 коп., пені в розмірі 5000 гривень 00 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2869 гривень 84 коп. У іншій частині наказ залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено, ухвалу Господарського суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року скасовано.

У задоволенні заяви ПАТ "Київенерго" про визнання наказу від 8 липня 2014 таким, що не підлягає виконанню, відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ПАТ "Київенерго" задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 листопада 2015 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 1 жовтня 2015 року. Справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 березня 2016 року заяву про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 8 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково.

Визнано наказ Господарського суду міста Києва від 8 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, частково в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 130584 гривень 83 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2869 гривень 84 коп. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено повністю.

У січні 2017 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 15 грудня 2016 року ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження.

Просив визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 15 грудня 2016 року ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження та визнати недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди С.В. від 15 грудня 2016 року ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 березня 2017 року скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено повністю.

Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 15 грудня 2016 року ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження.

Визнано недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 15 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №44800828.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "Київенерго" задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 9 березня 2017 року скасовано.

Відмовлено у задоволенні скарги ПАТ "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повністю.

У касаційній скарзі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2017 року, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 9 березня 2017 року залишити в силі.

Посилається на порушення судом апеляційної інстанції ч.1 ст. 1, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", абз. 9 ч. 1 ст. 1, ст. 2, ч.4 ст. 3, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ч.1 ст. 33, ч.2 ст. 34, ст. 36, ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України.

Стверджує, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру.

Крім того, розміри та структура заборгованості повинні бути узгоджені майбутніми учасниками процедури врегулювання заборгованості на умовах, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Вказує, що на сьогоднішній день порядок ведення та користування реєстром не затверджено, боржник до реєстру не включений, а тому застосування положень Закону до вказаних правовідносин до моменту включення відповідача до відповідного реєстру неможливе.

Зазначає, що списання заборгованості є двостороннім процесом із впорядкуванням фінансової документації для обох підприємств.

Стверджує, що 30 листопада 2016 року у відповідача виникло право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних, але не автоматично.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився.

Враховуючи, що про час та місце розгляду касаційної скарги відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності його представника.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 22 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 8 липня 2014 року у справі №910/17076/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 березня 2016 року у зв'язку із погашенням основної суми заборгованості наказ Господарського суду міста Києва від 8 липня 2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню, частково в частині стягнення боргу за поставлений природний газ в розмірі 130584 гривень 83 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2869 гривень 84 коп.

8 грудня 2016 року боржник звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 8 липня 2014 року.

9 грудня 2016 року до ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло повідомлення ПАТ "Київенерго" № 42АУ/92ПЗ/12564 від 6 грудня 2016 року про списання та припинення зобов'язань з оплати неустойки (штрафу, пені), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, в тому числі за рішенням суду у справі № 910/17076/13.

Листом вих. № 26-8925/1.2-16 від 14 грудня 2016 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повідомило ПАТ "Київенерго" про залишення без розгляду вказаного вище повідомлення божника.

Постановою в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15 грудня 2016 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/17076/13 на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку зі списанням заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Оскаржуваною постановою державним виконавцем встановлено, що сума, яка підлягає списанню, становить 7729 гривень 82 коп. у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Задовольняючи скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази списання заборгованості за рішенням суду у справі, оскільки факту списання сум боргу за наказом Господарського суду міста Києва від 8 липня 2014 року не було встановлено, а лише визначено державним виконавцем, що борг у сумі 7729 гривень 82 коп. є таким, що підлягає списанню відповідно до Закону України № 1730-VIII. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що для списання зобов'язань з оплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому Законом України № 1730-VIII, ПАТ "Київенерго" мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості в процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом порядку, тобто, бути включеним до реєстру, проте, доказів включення до реєстру ПАТ "Київенерго" не надано.

Скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду та відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повністю, апеляційний господарський суд виходив з того, що єдиною умовою для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом України № 1730-VIII, є набрання чинності даним Законом, тому суд дійшов висновку про те, що факт повного погашення відповідачем боргу за спожитий природний газ до набрання законної сили Законом є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку, передбаченому ст. 3 даного Закону.

Втім, суд касаційної інстанції не може погодитись з вказаними висновками суду апеляційної інстанції та вважає обґрунтованим задоволення місцевим господарським судом скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначений Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII, який набрав чинності 30 листопада 2016 року, згідно із ст. 1 якого учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 наведеної норми для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Проте, як мотивовано зазначено господарським судом першої інстанції, для списання неустойки, 3 % річних та втрат коштів від інфляції в порядку, передбаченому вказаним Законом, відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто, бути включеним до реєстру.

Належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, у матеріалах справи відсутні.

При цьому положення вказаного Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не встановлює порядку та строків такого списання, як і не містить норм, які б передбачали автоматичне списання нарахованих пені, інфляційних втрат та річних з дня набрання чинності Законом або встановлювали процесуальні наслідки набрання ним чинності.

Предметом спору є стягнення боргу за договором № 1478-12-БО купівлі-продажу природного газу від 31 липня 2012 року в сумі 130584 гривень 83 коп., втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 282 гривень 92 коп., пені у розмірі 10177 гривень 36 коп., трьох процентів річних у розмірі 2446 гривень 90 коп.

Борг у сумі 130584 гривень 83 коп. у повному обсязі погашений відповідачем 30 квітня 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 11010.

Таким чином, нараховані на цей борг пеня, втрати коштів від інфляції та 3% річних підлягають списанню.

Однак, на час розгляду справи судом першої інстанції право на списання передбачених Законом сум відповідачем реалізовано не було.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, визнання незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 15 грудня 2016 року ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження та визнання недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 15 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №44800828.

За таких обставин постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а законна та обґрунтована ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7 - 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2017 року.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 9 березня 2017 року залишити без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Гольцова

Л. Іванова