ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Справа № 923/326/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1А- уповн. предст., дов. від 01.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 03.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон", м.Миколаїв

до відповідача: Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Херсон

про стягнення 259 645грн. 96коп.

Описова частина рішення: Провадження у справі порушено за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 122532,71грн. боргу, 11038,01грн. в якості 3% річних, 126075,38грн. втрат від інфляції, а всього 259645,96грн. у правовідносинах за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р.

Позовні вимоги обґрунтовано твердженням про неналежне виконання грошових зобов'язань за вказаним договором. Позивач зазначає, що на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. ТОВ "Техноторг-Дон" передало відповідачу запасні частини на техніку на загальну суму 132307,79грн., а відповідач оплату за товар здійснив лише частково у сумі 9775,15грн. Окрім того, на думку позивача, ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не заперечувало наявність заборгованості перед ТОВ "Техноторг-Дон", що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків складених позивачем з філіями відповідача.

23.05.2017р. за вх. № 2/2090/17 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ТОВ "Техноторг-Дон", в якому відповідач зазначає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На думку відповідача, у звязку зі спливом строку позовної давності, ТОВ "Техноторг-Дон" пропущено строк на звернення з відповідним позовом щодо стягнення заборгованості за поставлений товар. Відповідач зазначає, що надані позивачем копії актів звірки взаєморозрахунків не є належними доказами переривання строку позовної давності, оскільки не відповідають вимогам до первинного документу, передбаченим ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", невідомо ким підписані, та складені за період, починаючи з 2008р., а заборгованість заявлена до стягнення за договором від 18.07.2011р. Відповідач заперечує проведення ним часткової оплати за товар у сумі 9775,15грн., та вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження означеної оплати. Відповідач наголошує, що сторонами договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р., невиконання умов якого є підставою позовних вимог, є ТОВ "Техноторг-Дон" та Філія "Великоолександрівського райавтодору", а отже позивач не обґрунтовано включає до суми заборгованості за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. вартість товару, поставлену на інші філії відповідача. Відповідач вказує, що у наданих до позовної заяви накладних відсутнє посилання на договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р., а також відсутні рахунки-фактури, у яких відповідно до п.1.1 договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. повинна визначатися ціна, асортимент та кількість товару, що є невідємною частиною договору.

16.06.2017р. за вх. № 5616/17 від представника позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивач зазначає, що визнання відповідачем претензії № 25 від 30.07.2013р. та підписання актів звірки взаєморозрахунків свідчить про визнання відповідачем боргу та тим самим підтверджує факт переривання перебігу строку позовної давності, який було збільшено сторонами до пяти років відповідно до п.7.5 договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. Представник позивача також зазначив, що у товариства відсутні докази на підтвердження оплати відповідачем боргу у сумі 9775,15грн., у звязку з тим, що відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Міністерством юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5, первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах, документи митного оформлення вантажів, продукції зберігаються на підприємстві протягом трьох років. На думку представника позивача, акти взаєморозрахунків містять відомості про господарські операції між позивачем та відповідачем, а саме дати та номери видаткових накладних, щодо яких у відповідача виникла заборгованість, а скріплення актів взаєморозрахунків печатками свідчить про підписання актів уповноваженими особами.

Ухвалою від 19.06.2017р. судом задоволено клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи, на підставі ст.69 ГПК України строк розгляду справи продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи до 04.07.2017р.

В судовому засіданні 04.07.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.07.2017р. заперечував проти позовних вимог та просив суд залишити їх без задоволення, зазначаючи на їх безпідставності. Окрім того, представником відповідача в судовому засіданні було надано додаткові письмові пояснення по справі. Так, представник відповідача зазначає, що претензія № 25 від 30.07.2013р. та відповідь на неї не можуть бути належним та допустимим доказами в розумінні ст.ст.32, 34 ГПК України, оскільки у відповіді не зазначено, який товар поставлений, у якій кількості, та у відповідності до якого договору, а також не вказана ціна, а сума боргу в претензії не співпадає з сумою заявленою у позові. Представник відповідача наголошує, що у видаткових накладних немає посилань на конкретний договір, а також відсутні заявки на поставку та рахунки-фактури, а тому неможливо визначити, чи був товар, вказаний у видаткових накладних, поставлений саме на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив:

18 липня 2011р. між ТОВ "Техноторг -Дон" в особі генерального директора ОСОБА_3, що діяв на підставі Статуту (продавець), та філією "Великоолександрівський райавтодор" в особі начальника філії ОСОБА_4П, що діяв на підставі Положення про філію (покупець), був укладений договір купівлі продажу № 18/02 (а.с.11-12), згідно з умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобовязувався передавати у власність покупця, а покупець зобовязувався приймати та оплачувати запасні частини до техніки (товар), асортимент, кількість та вартість яких визначатимуться відповідно до рахунків-фактур продавця до цього договору, що є його невідємними частинами (п.1.1 договору).

Розділом 2 даного договору сторони визначили, що ціна цього договору складає загальну вартість товару, поставленого за цим договору згідно відповідних рахунків - фактур до нього. Вартість окремих одиниць та окремих партій товару визначатимуться сторонами у відповідних рахунках - фактурах до цього договору.

В свою чергу, п.2.3 договору передбачає, що покупець зобовязується оплачувати продавцю вартість товару на протязі 14 календарних днів з моменту його поставки покупцю.

Пунктами 3.1.1 - 3.1.3 договору сторони узгодили, що продавець зобовязується постачати товар покупцю на умовах EXW - склад продавця, м.Херсон, Бериславське шосе, згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс - 2000. Продавець зобовязаний складати на направляти покупцю (на вибір продавця: по факсу, електронною поштою, шляхом вручення уповноваженому представнику покупця, тощо) рахунки-фактури на оплату товару, зобовязаний під час поставки товару передавати покупцю видаткову накладну та податкову накладну на товар.

Як зазначено в п.3.2.4 договору, покупець зобовязаний в момент поставки товару передати продавцю оригінал довіреності на одержання цінностей.

Згідно з пунктом 4.1. договору факт поставки продавцем товару покупцю згідно з п.3.1.1 договору сторони фіксують шляхом складання відповідного двостороннього акту приймання - передачі та/або видаткової накладної, у яких зазначають асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається покупцю.

В пункті 7.2 договору сторони узгодили про збільшення строку позовної давності до пяти років за вимогами продавця за цим договором.

У відповідності до пункту 8.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками та діє до 31.12.2011р.

Відповідно до пункту 8.3 договору, останній припиняє свою дію:

- разі закінчення строку його дії;

- у разі його розірвання за згодою сторін;

- за рішенням суду.

За твердженнями позивача, на виконання п.1.1. договору він передавав товар в наступні філії: Філію "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Філію "Бериславський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Філію "Нижньосірогозький райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Філію "Каланчацька дорожньо - екплуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Позивач зазначає, що у період з 01.08.2011р. по 20.02.2013р. ТОВ "Техноторг-Дон" було передано відповідачу запасні частини до техніки на загальну суму 132307,79грн., що за твердженнями позивача, підтверджується видатковими накладними:

- № XWbTex 006747 від 29.07.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 15364,94грн., покупець - "Бериславський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 006909 від 01.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 18843,84грн., покупець - "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № XWbTex 007074 від 03.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 9918,67грн., покупець - "Бериславський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 007954 від 11.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 12367,20грн., покупець - "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 007967 від 13.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 14132,88грн., покупець - "Нижньосірогозький райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 009237 від 29.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 7682,47грн., покупець - "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTов 025692 від 25.05.2012р. на суму з урахуванням ПДВ 13141,58грн. покупець - "Каланчацька дорожньо - екплуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X- 9119 від 20.02.2013р. на суму з урахуванням ПДВ 40856,21грн., покупець - "Калачацька дорожньо - екплуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

За твердженнями позивача, відповідач свої зобов'язання по оплаті отриманого товару за договором купівлі - продажу №10/02 від 18.07.2011р. виконав частково, сплативши лише 9775,15грн. за отриманий товар за видатковою накладною № X-WbTex 025692 від 25.05.2012р., що і стало підставою звернення з позовом до суду.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено договір, що за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, у встановленому законодавством порядку сторонами не розірваний (доказів суду не надано).

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначалося вище, договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. укладений позивачем з філією "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі начальника філії, що діяв на підставі Положення про філію. Відповідно до останнього абзацу п.3.2 Положення про філію підприємство несе відповідальність по зобовязаннях філії, а отже ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є належним відповідачем у даній справі.

Згідно пунктів 1.1., 3.1.- 3.3., 3.5., 5.1.- 5.4., 5.8. Положення про філію філія "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" створена як відособлений структурний підрозділ ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", утвореного відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2000р. № 156. Філія є відособленим підрозділом підприємства, не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства і цього Положення. Філія здійснює свою діяльність на принципах внутрішнього господарського розрахунку, підпорядкованості та підзвітності органам управління підприємства, а її керівник несе матеріальну відповідальність за стан фінансово-господарської діяльності і внутрішнього обліку цього підрозділу. Підприємство несе відповідальність по зобов'язанням філії. Філія може від імені і за дорученням директора підприємства укладати договори відповідно до предмета діяльності підприємства, представляти інтереси філії і підприємства в усіх установах, організаціях, підприємствах, об'єднаннях, асоціаціях у межах наданих їй повноважень. Філія самостійно здійснює господарську діяльність відповідно до завдань, встановлених підприємством. Філія готує проекти договорів на виконання робіт та послуг і подає їх на підписання підприємству. За результатами виконаних робіт і послуг філія складає і підписує від імені Підприємства акти виконаних робіт, представляє їх підприємству для розрахунків з замовниками. Відносини філії з іншими суб'єктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються Підприємством, і доручень Підприємства. Контроль за діяльністю філії здійснюється шляхом надання Підприємству статистичної звітності і податкових декларацій. Персональну відповідальність за вірогідність даних, відбитих у декларації і статистичних звітах, актах виконаних робіт і послуг несуть начальник і головний бухгалтер філії.

За вказаним Положенням про філію, процедура внутрішнього погодження прийнятих управлінських рішень, договорів та їх виконання зі сторони начальника філії з підприємством щодо письмового погодження не передбачає участі у ній інших контрагентів.

Відповідач в процесі розгляду справи не заперечував проти дійсності та чинності укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р.

Так, позивачем на підтвердження виконання взятих на себе зобовязань за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. щодо передачі товару відповідачу надано як доказ видаткові накладні, які, на думку позивача, підтверджують отримання відповідачем товару на суму 293 558,80 грн.

Розглянувши надані позивачем видаткові накладні, суд не приймає як належний доказ по справі наступні видаткові накладні :

- № XWbTex 006747 від 29.07.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 15364,94грн., покупець - "Бериславський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № XWbTex 007074 від 03.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 9918,67грн., покупець - "Бериславський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 007967 від 13.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 14132,88грн., покупець - "Нижньосірогозький райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTов 025692 від 25.05.2012р. на суму з урахуванням ПДВ 13141,58грн. покупець - "Калачацька дорожньо - екплуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X- 9119 від 20.02.2013р. на суму з урахуванням ПДВ 40856,21грн., покупець - "Каланчацька дорожньо - екплуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Всього відповідно до вищевказаних видаткових накладних вказаним філіям було передано товар на суму 93414,28грн.

Але, поряд з цим договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. укладався з філією "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та ТОВ "Техноторг-Дон", а у названих наданих позивачем видаткових накладних у графі покупець зазначені інші філії ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", які не є сторонами договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р., невиконання умов якого стало підставою позовних вимог ТОВ "Техноторг-Дон".

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів, це спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування даної справи.

В свою чергу, вище перелічені видаткові накладні не містять інформацію про передачу товару саме філії "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р.

З врахуванням означених норм законодавства та викладених обставин суд не приймає як доказ по справі про стягнення заборгованості у правовідносинах за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. видаткові накладні, за якими певний товар отримувався іншими філіями, ніж філією "Великоолександрівський райавтодор", саме яка є стороною вказаного договору.

Таким чином суд вважає, що позивачем не надано належних доказів у розумінні вимог ст.ст.33, 34, 36 ГПК України передачі товару філії "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на суму 93414,28грн. на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р., та не доведено наявність боргових зобовязань відповідача на зазначену суму.

Окрім того, позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження підставності передачі товару іншим філіям в межах виконання взятих на себе зобов'язань перед філією "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у правовідносинах за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р., а отже і не доведено обов'язку філії "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" сплачувати за товар, переданий іншим філіям.

Поряд з цим, на виконання укладеного між сторонами договору купівлі - продажу № 18/02 від 18.07.2011р. позивачем було передано філії "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" товар на загальну суму 38893,51грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписанні представником філії та скріпленні печаткою філії, а саме:

- № X-WbTex 006909 від 01.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 18843,84грн., покупець - "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 007954 від 11.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 12367,20грн., покупець - "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України";

- № X-WbTex 009237 від 29.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 7682,47грн., покупець - "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", всього 38893,51грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідача про здійснення спірної поставки товару не на підставі договору купівлі продажу №18/02 від 18.07.2011р., оскільки у видаткових накладних відсутнє посилання на нього, судом до уваги не приймаються, так як необхідності вказувати у видатковій накладній підставу здійснення господарської операції чинне законодавство не визначає.

Так, за змістом ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність їх оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна.

Суд вважає, що підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і які відповідають вимогам, зокрема, ст.9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Філія "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" свої зобовязання за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. не виконала, отриманий товар у сумі 38893,51 не оплатила.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В силу ст. ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2.3 договору покупець зобовязався оплачувати продавцю вартість товару на протязі 14 календарних днів з моменту його поставки покупцю.

Факт поставки товару відповідно до п.4.1 договору фіксується складанням видаткової накладної.

Так, з урахуванням названих умов договору, відповідач повинен був оплатити отриманий товар у наступні строки:

- за видатковою накладною № X-WbTex 006909 від 01.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 18843,84грн. до 15.08.2011р. включно;

- за видатковою накладною № X-WbTex 007954 від 11.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 12367,20грн. до 24.08.2011р. включно;

- за видатковою накладною № X-WbTex 009237 від 29.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 7682,47грн., до 12.09.2011р. включно.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про здійснення філією "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" оплат за вказаний товар у порядку та строки, встановлені умовами договору.

Відсутність таких оплат не заперечувалась і представником відповідача у судових засіданнях.

Дослідженням обставин справи та поданими доказами доведено наявність заборгованості ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за отриманий товар перед ТОВ Техноторг-Дон" в сумі 38893,51грн.

Поряд з цим, відповідачем було заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, який за умовами п.7.2 договору збільшено до пяти років.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом частини першої ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно з п.2.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати грошових коштів у сумі 38893,51грн. є порушенням майнового права позивача.

Враховуючи, що судом встановлено порушення права позивача, то і наявні правові підстави розглядати питання для застосовування строку позовної давності до вимог про захист порушеного права.

За правилами частини першої ст.259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Як зазначалося вище, у п.7.2 договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до пяти років за вимогами продавця за цим договором.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Так, враховуючи, що відповідно до п.2.3 договору купівлі -продажу № 18/02 від 18.07.2011р. покупець зобов'язувався оплачувати продавцю товар на протязі 14 календарних днів з моменту його поставки покупцю, то:

- за видатковою накладною № X-WbTex006909 від 01.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 18843,84грн. зобовязання щодо оплати отриманого товару мало бути виконано до 15.08.2011р. включно, перебіг позовної давності починається з 16.08.2011р. та закінчується 16.08.2016р.;

- за видатковою накладною № X-WbTex 007954 від 11.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 12367,20грн. зобовязання щодо оплати отриманого товару мало бути виконано до 24.08.2011р. включно, то перебіг позовної давності починається з 25.08.2011р. та закінчується 25.08.2016р.;

- за видатковою накладною № X-WbTex 009237 від 29.08.2011р. на суму з урахуванням ПДВ - 7682,47грн., зобовязання щодо оплати отриманого товару мало бути виконано до 12.09.2011р. включно, то перебіг позовної давності починається з 13.09.2011р. та закінчується 13.09.2016р.

Позивач же звернувся за захистом своїх порушених прав лише у квітні 2017р., тобто з пропуском пятирічного строку позовної давності.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною третьою статті 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначено у п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" правила переривання перебігу позовної давності застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суд критично оцінює надані позивачем акти звірки взаєморозрахунків на підтвердження визнання відповідачем боргу та тим самим переривання перебігу строку позовної давності. Так, у акті звірки взаєморозрахунків, який міститься на а.с.27, який складений між позивачем та філією "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зазначено номера видаткових накладних, які не відповідають номерам видаткових накладних, підписаних з боку філії, та по яких остання отримала товар.

У акті звіряння розрахунків від 01.11.2013р., який наданий позивачем в останньому судовому засіданні, не зазначено, за який період проведено звіряння, у яких правовідносинах, та окрім того, у графі "сальдо" за даними ТОВ "Техноторг Дон" взагалі відсутні будь-які відомості.

Акт звірки взаємних розрахунків від 30.07.2013р. теж не відображає, щодо яких правовідносин між сторонами було проведено взаємозвірку розрахунків.

Всі надані позивачем акти звірки взаєморозрахунків не містять посилання на договір купівлі - продажу № 18/02 від 18.07.2011 року та не приймаються судом в якості доказу визнання заборгованості саме за названим договором.

Щодо претензії № 25 від 30.07.2013р. та відповіді на неї відповідача від 06.08.2013р. № 13-07/1129, наданих позивачем в якості підстав переривання перебігу строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Так, лист відповідача від 06.08.2017р. № 13-07/1129 не містить жодної інформації про визнання відповідачем боргу саме за договором № 18/02 від 18.07.2011р., невиконання якого є підставою позовних вимог ТОВ "Техноторг Дон". Також в означеному листі не зазначено ніяких ідентифікуючих ознак, які б дали змогу визначити, що відповідачем визнається саме сума заборгованості у розмірі вартості отриманого за названими вище видатковими накладними товару філією "Великоолександрівський райавтодор".

Суд не приймає до уваги твердження позивача про часткову оплату відповідачем товару за видатковою накладною № X-WbTов від 25.05.2012р. за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. на суму 9775,15грн., виходячи з наступного.

Позивачем не доведено жодним доказом здійснення відповідачем вказаної оплати, як і не доведено отримання ТОВ "Техноторг -Дон" такої оплати.

Проведення означеної сплати вартості товару заперечується відповідачем.

Окрім того, договір купівлі - продажу № 18/02 від 18.07.2011р., невиконання умов якого є підставою позовних вимог, відповідно до п.8.1 договору діє до 31.12.2011р., а відповідно до п.8.3 договір припиняє свою дію у разі закінчення строку його дії, доказів пролонгації договору позивачем не надано, а отже товар відповідно за видатковою накладною № X-WbTов від 25.05.2012р. був переданий вже після припинення дії договору - продажу №18/02 від 18.07.2011р.

Більш того, покупцем за видатковою накладною № X-WbTов від 25.05.2012р. зазначено (мовою оригіналу) філію Калачанчацька ДЄД, в свою чергу, підставою позовних вимог у даній справі є договір, укладений позивачем з філією "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та ТОВ "Техноторг-Дон".

Як зазначалося вище, суд розглядає правовідносини, що виникли з договору № 18/02 від 18.07.2011р., сторонами у якому є філія "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та ТОВ "Техноторг-Дон".

Видаткова накладна № X-WbTов від 25.05.2012р. не є належним та допустимим доказом у справі у розумінні ст.33, 34 ГПК України.

Доказів вчинення дій, які б свідчили про визнання відповідачем боргу до моменту спливу строку позовної давності позивачем не надано.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що сплив строк позовної давності, а отже право на звернення до суду у позивача закінчилось.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивач відповідних документальних доказів щодо здійснення дій, направлених на захист свого права, суду не надав та не підтвердив поважність причин пропуску строку позовної давності, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що з урахуванням пропущення строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за оплату товару у сумі 38893,51грн., переданого на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. за видатковими накладними № X-WbTex006909 від 01.08.2011р., № X-WbTex 007954 від 11.08.2011р., № X-WbTex 009237 від 29.08.2011р., а також відсутністю підстав для його поновлення, оскільки немає поважних причин його пропуску, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також, як зазначалося вище у рішенні, позивачем не доведено передачу товару філії "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. на суму 93414,28грн., як і не доведено обов'язку філії "Великоолександрівський райавтодор" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011р. сплачувати за товар, переданий іншим філіям, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 11038,01грн. - 3% річних,126075,31грн. - інфляційних втрат.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням вище викладеного та враховуючи недоведеність наявності заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий товар у сумі 93414,28грн., відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму.

Окрім того, відповідно до п.5.3 Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених ст.ст.536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж ст.625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

З урахуванням викладеного вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 38893,51грн. також не підлягають задоволенню.

Суд здійснив розрахунок з метою відокремлення розміру 3% річних та втрат від інфляції, нарахованих позивачем на суму 38893,51грн. за період з 15.04.2014р. по 14.04.2017р., які увійшли до загальної суми за кожним нарахуванням, заявленої до стягнення: 3% річних - 11038,01грн., втрат від інфляції - 126075,31грн.

За цими розрахунками 3% річних становлять 3500,42грн., втрати від інфляції 40018,грн. При цьому суд не досліджував правильність визначення позивачем періоду таких нарахувань з огляду на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а лише застосовує періоди, визначені позивачем у позовній заяві, для вчинення арифметичного розрахунку.

Зазначені розрахунки долучені до матеріалів справи.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 38893,51грн. боргу, 3500,42грн. в якості 3% річних та 40018,00грн. втрат від інфляції не підлягають задоволенню з підстав сплину строку позовної давності.

В іншій частині позову відмовляється з підстав необгрунтованості вимог.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову в частині стягнення 38893грн. 51коп. боргу, 3500грн. 42коп. в якості 3% річних та 40018грн. втрат від інфляції відмовити.

2. В решті позовних вимог відмовити.

Згідно з ч.5 ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Херсонської області.

Повне рішення складено 10.07.2017р.

Суддя Н.А. Павленко