ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. Справа №922/1115/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Зубар В.В., за довіреністю б/н від 03.04.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2 (особисто);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова», м.Харків, (вх.№1875Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 01.06.2017 року по справі №922/1115/17,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова», м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків,

про стягнення 117248,68 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промоснова» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року в розмірі 117248,68 грн., з яких 41901,68 грн. - неустойки в розмірі 0,1% з суми орендної плати за кожен день прострочення за період оренди з 12.05.2014 року по 31.12.2014 року та 75347,00 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.06.2017 року у справі №922/1115/17 (суддя Чистякова І.О.) відмовлено в задоволені позову повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.06.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

06.07.2017 року позивач надав додаткові письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі (вх.№7097), які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.07.2017 року з метою забезпечення повного, всебічного, об'єктивного розгляду справи та дотримання принципів судочинства у господарському процесі, розгляд справи відкладено.

13.07.2017 року відповідач надав до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№7379), в яких зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

До початку судового засідання 18.07.2017 року представник позивача надав через канцелярію суду пояснення (вх.№7507), які долучено до матеріалів справи та в яких зазначає про практику Вищого господарського суду України щодо розгляду тотожних за змістом справ і в яких наполягає на тому, що в силу припинення договору оренди саме по собі не тягне припинення зобов'язання щодо внесення орендної плати, воно припиняється належним виконанням зобов'язанням по поверненню майна орендодавцю.

У судовому засіданні 18.07.2016 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, письмових поясненнях і запереченнях доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

12.05.2014 роду між ТОВ НВП «Укроснова» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №01-2014.

24.10.2016 відбулась зміна найменування ТОВ НВП «Укроснова» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Промоснова», про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідні відомості про державну реєстрацію змін найменування юридичної особи за № 5003802.

Відповідно до п.1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, загальною площею 445,20 кв.м., розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1, літ. «З-3» №№ 1-13,1., а також і нежитлове приміщення загальною площею 407,50 кв.м., розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 літ. «З-3» №№: 14-32, II. Орендар зобов'язується вносити орендну плату в розмірах і в строки визначені договором.

За актом приймання-передачі від 12.05.2014 року позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, загальною площею 445,20 кв.м., розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1, літ. «З-3» №№ 1-13,1., а також і нежитлове приміщення загальною площею 407,50 кв.м., розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 літ. «З-3» №№: 14-32, II.

Згідно п.2.1. договору його укладено на термін з 12 травня 2014 по 03 квітня 2017 включно.

Згідно п.3.3. договору орендар зобов'язується вносити орендні платежі у строки встановлені п.4.2. цього договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору орендна плата за договором становить 25581,00 грн. за повний календарний місяць. Оплата здійснюється в порядку передоплати не пізніше 1 (першого) числа кожного місяця шляхом перерахування орендної плати в розмірі, визначеному п.4.1. договору, на розрахунковий рахунок орендодавця або іншим не забороненим законом способом.

Згідно з п.4.3.орендна плата починає нараховуватися з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі об'єкта оренди. Орендна плата за неповний місяць сплачується пропорційно кількості днів місяця, протягом яких, Орендар користувався об'єктом оренди.

Відповідно до п.6.3. договору за прострочення орендарем внесення орендних платежів, встановлених цим договором, орендарю може нараховуватися неустойка в розмірі 0,1 відсотка з суми орендної плати за кожний день прострочення, а у разі неповної оплати щомісячної орендної, за умови, якщо недоплата склала більше половини суми щомісячної орендної плати, зазначена неустойка також може нараховуватися з суми орендної плати.

12.05.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нежилого приміщення №01-2014 від 12.05.2014 та відповідно до п.1 даної додаткової угоди сторони, дотримуючись умов договору оренди нежилого приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року, домовились про розірвання зазначеного договору достроково з 13.05.2014 року.

Відповідно до акту приймання-передачі до договору оренди №01-2014 від 12.05.2014 року орендар передав, а орендодавець прийняв нежитлові приміщення загальною площею 445,20 кв.м., розташовані на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1, літ. «З-3» №№ 1-13,1., а також нежитлові приміщення загальною площею 407,50 кв.м., розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 літ. «З-3» №№: 14-32, II. Вказаний акт підписаний між сторонами.

У п.5.1. вказаного договору сторони погодили, що зміна умов договору, його розірвання і припинення допускається за згодою сторін.

Згідно п.5.5. договору, сторони домовились, що всі зміни умов договору та доповнення до нього оформлюються сторонами у вигляді додаткових угод, які оформлюються в письмовому вигляді і будуть невід'ємною частиною договору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року, у зв'язку з чим за порушення виконання грошових зобов'язань заявлено до стягнення 117248,68 грн., з яких 41901,68 грн. - неустойки в розмірі 0,1% з суми орендної плати за кожен день прострочення за період оренди з 12.05.2014 року по 31.12.2014 року та 75347,00 грн. - 3% річних.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що договір оренди нежитлового приміщення №02-2014 від 12.05.2014 року припинив свою дію 13.05.2014 року у зв'язку з тим, що між сторонами було укладено 12.05.2014 року додаткову угоду №1 до договору оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року та відповідно до п.1 даної додаткової угоди сторони, домовились про розірвання зазначеного договору достроково з 13.05.2014 року. Також відповідач зазначає, що спірне приміщення було повернуто відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 12.05.2014 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положення ст. 759 Цивільного кодексу України, які кореспондують із ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України передбачають, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми вбачається обов'язок орендаря сплачувати оренду плату за весь час користування об'єктом оренди.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.3, ч.4 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно ч.2, ч.3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як вже було зазначено вище, 12.05.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди нежилого приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року та відповідно до п.1 якої сторони домовились про розірвання зазначеного договору достроково з 13.05.2014 року, а відтак зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати припинилося з 13.05.2014 року.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1, ч.2, ч. 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати за договором припинилося з 13.05.2014 року, позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги про стягнення 41901,68 грн. - неустойки в розмірі 0,1% з суми орендної плати за кожен день прострочення за період оренди з 12.05.2014 року по 31.12.2014 року та 75347,00 грн. - 3% річних, у зв'язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позову.

У матеріалах справи (а.с. 99-100) наявні копія додаткової угоди №2 від 12.05.2014 року до договору оренди №01-2014 від 12.05.2014 року, згідно п. 1 якої сторони домовились про розірвання зазначеного договору достроково з 02.02.2015 року. Також, наявний акт приймання-передачі від 02.02.2015 року до договору оренди №01-2014 від 12.05.2014 року, згідно якого спірне приміщення повернуто позивачу.

Проте колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено того, що договір оренди №01-2014 від 12.05.2014 року діяв саме до 02.02.2015 року як і не спростованого того, що відповідач повернув спірне нежитлове приміщення саме 12.05.2014 року, а не 02.02.2015 року. Тобто, стверджувати, що саме додаткова угода №2 від 12.05.2014 року є належною та такою, що виконувалась сторонами у колегії суддів підстави відсутні і не містять таких обставин і матеріали справи.

Щодо посилань позивача на часткову оплату відповідачем орендних платежів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи (а.с. 52) міститься копія прибуткового касового ордеру №12 від 12.05.2014 року, з якого вбачається, що ТОВ НВП «Укроснова» прийнято від ФОП ОСОБА_2 9902,32 грн. на підставі договору оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року. Разом з тим, слід відзначити, що проведення вказаної оплати не спростовує того факту, що договір оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року припинив свою дію з 13.05.2014 року у зв'язку із укладенням між сторонами додаткової угоди №1 від 12.05.2014 року і не поновлює дію договору.

Стосовно доводів про те, що надані до матеріалів справи копії договору оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року, додаткової угоди №1 від 12.05.2014 року до договору оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року та акту приймання-передачі від 12.05.2014 року до договору оренди №01-2014 від 12.05.2014 року не є належними та допустимими доказами колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Надані до матеріалів справи копії договору оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року, додаткової угоди №1 від 12.05.2014 року до договору оренди нежитлового приміщення №01-2014 від 12.05.2014 року та акту приймання-передачі від 12.05.2014 року до договору оренди №01-2014 від 12.05.2014 року подані в належним чином засвідченій копії.

Будь-яких доказів, що свідчили б про фальшивість вказаних документів не надано до суду, а тому доводи, що такі документи не є належними та допустимими доказами по справі є юридично неспроможними.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 01.06.2017 року по справі №922/1115/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.06.2017 року по справі №922/1115/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19 липня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.