ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017 Справа № 917/434/16

По позову Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Миргородкурорт, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 112

до відповідача ОСОБА_1 міська рада Полтавської області, 37600, м. Миргород, вул. Незалежності, 17

треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Фізична особа підприємець ОСОБА_2, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Троїцька, 36/32

2. Фізична особа підприємець ОСОБА_3, 37600, АДРЕСА_1

про визнання недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_1 міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016р. Про надання в оренду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0, 0322 га кадастровий номер :50:002:0183 за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 112 для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ-03.08) строком на два роки,

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача - ОСОБА_4 (див. протокол )

від відповідача - ОСОБА_5 (див. протокол )

від третіх осіб: 1, 2 відсутні (див протокол)

В судовому засіданні 06.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи та повідомленням про термін виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Миргородкурорт, м. Миргород про визнання недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_1 міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016р. Про надання в оренду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0, 0322 га кадастровий номер :50:002:0183 за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 112 для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ-03.08) строком на два роки.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірним рішенням ОСОБА_1 міської ради, що слугувало підставою для укладення договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :50:002:0183) між орендодавцем-міською радою та орендарями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивача ПрАТ ЛОЗ «Миргородкурорт» позбавлено права користування земельною ділянкою площею 0,0322 га (знаходження за адресою: м. Миргород, вул.. Гоголя, 112), яка є складовою землекористування за Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №001296, виданому Санаторно-курортному комплексу «Миргород» АТ «Укрпрофоздоровниця», правонаступником якого є саме він.

При цьому, за твердження позивача, спірне рішення відповідача №34 від 19.02.2016р. прийняте на підставі інших рішень як цієї ради, так і виконкому, як-то:

(1) рішення виконкому ОСОБА_1 міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002р. (прийняття до земель запасу міської ради земельних ділянок площею 834 кв. м, які були надані у користування ДП «Миргородкурорт», та зміна їх цільового призначення; надання їх в оренду приватним підприємцям, в т.ч. ОСОБА_2 306,8 кв. м);

(2) рішення восьмої сесії четвертого скликання ОСОБА_1 міської ради від 05.02.2003р. (затвердження рішень виконкому міської ради, в т.ч. за п. 57 рішення виконкому від 11.12.2002 року №801 «Про надання земельної ділянки в оренду»);

(3) рішення двадцять сьомої сесії пятого скликання ОСОБА_1 міської ради від 19.11.2008р. (надання дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе «Оболонь» за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 112);

(4) рішення тридцять сьомої сесії пятого скликання ОСОБА_1 міської ради №36 від 06.11.2009р. (затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Миргород, вул.. Гоголя, 112, та надання останньому в оренду земельної ділянки за цією адресою площею 322 кв. м терміном на 3 роки);

(5) рішення сорок восьмої сесії ОСОБА_1 міської ради шостого скликання №25 від 28.11.2014р. (поновлення ОСОБА_6 договору оренди земельної ділянки площею 322 кв.м, кадастровий номер :50:002:0183, розміщення останньої за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя,112),

які в судовому порядку визнані недійсними, а отже і воно (рішення сьомої сесії сьомого скликання №34 від 19.02.2016р.) має бути визнане недійсним у судовому прядку з тих самих підстав, а земельна ділянка повинна бути повернута у постійне користування ПрАТ «Миргородкурорт».

Крім того, за твердженням позивача, рада не дотрималася приписів норм чинного законодавства, а саме: ст. 141 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 11.12.2002р.), за якою визначений вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою, зокрема добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Як такої відмови від користування земельною ділянкою, щодо якої йшлося в рішенні виконкому ОСОБА_1 міської ради №801 від 11.12.2002р. про прийняття до земель запасу ОСОБА_1 міської ради, зміни її цільового призначення та передачі її в оренду для комерційного використання ОСОБА_2, з боку землекористувача не було. Стаття ж 21 Земельного кодексу України приписує, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Відповідач на позов відреагував відзивом від 19.04.2016р. №330/01-35, вх. №5110 від 25.04.2016р. ( а.с. 92), відхиливши вимоги позивача з посиланням на те, що:

а) власником земельної ділянки площею 322 кв. м (кадастровий номер :50:002:0183) є територіальна громада м. Миргорода, представницькі повноваження якої виконує ОСОБА_1 міська рада;

б) згідно реєстраційних даних (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015) за станом на 27.01.2015р. земельна ділянка кадастровий номер :50:002:0183 належить до комунальної форми власності; категорія земель землі житлової та громадської забудови ; вид використання для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; дата реєстрації земельної ділянки 27.10.2011; документ, який є підставою для виникнення права рішення 48 сесії ОСОБА_1 міської ради 6 скликання №25 від 28.11.2014р.;

в) за положеннями ст. 12 Земельного кодексу України (у редакції станом на 2016 рік) право розпорядження землями територіальної громади міста, в т.ч. надання їх в користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу. Стаття ж 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (п. 34 ч.1) приписує, що питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях міської ради;

г) маючи:

(1) письмове звернення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які за нотаріально посвідченим договором дарування від 30.01.2016р. (дарувальник ОСОБА_6А.) стали власниками майнового обєкта - нежитлова будівля кафе «Оболонь» загальною площею 39, 6 кв., що розташоване в м. Миргород по вул.. Гоголя, 112, та споруди відкритої бетонної площадки площею 292, 4 кв. м з металевими конструкціями огорожі та навісів, які розташовані на земельній ділянці міської комунальної власності площею 322 кв. м, кадастровий номер :50:002:0183;

(2) між ОСОБА_1 міською радою та попереднім власником нежитлової будівлі кафе «Оболонь», ОСОБА_6 було укладено договір оренди земельної ділянки №11/103 від 30.01.2015р., що пройшов відповідну державну реєстрацію, відповідно до якого розмір використовуваної земельної ділянки 322 кв. м, кадастровий номер :50:002:0183,

міська рада, приймаючи оспорюване рішення (сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_1 міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016р.) діяла в межах приписів, як ст. 13 Конституції України, так і ст.ст. 12, 80 та ч.2 ст. 120 Земельного кодексу, частини 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та п. 34 ч. 1. ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»;

д) позивач добровільно уклав з ОСОБА_1 міською радою ряд договорів оренди земельних ділянок за адресою: вул. Гоголя, 112, що в м. Миргород, серед яких договір №1293 від 04.05.2011р., площа земельної ділянки за яким становить 11332 кв. м, кадастровий номер :50:002:0067, що межує з земельною ділянкою кадастровий номер :50:002:0183, яка була надана в користування за оспорюваним рішенням ради громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В відзиві (в реагування на висновки, що містяться в постанові ВГСУ від 07.04.2017р. за касаційним оскарженням попереднього рішення у даній справі), вх. №7419 від 13.06.2017р. (т. 2, а.с. 37) відповідач-рада просить відмовити в позові за безпідставністю, оскільки право позивача як землекористувача на момент розгляду даної справи не є порушеним, а є відновленим в судовому порядку за зверненням у інший спосіб вимога визнання недійсним правочину (Договору оренди земельної ділянки №11/288 від 20.02.2016, укладеного між ОСОБА_1 міською радою та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :50:002:0183).

В додаткових поясненнях від 03.07.2017р., вх. №8433 від 06.07.2017р. (т.2, а.с. 62), погоджуючись з доводами відповідача, викладеними в відзиві від 13.06.2017р., вх. №7419, що оспорюване рішення ОСОБА_1 ради є таким, що вичерпало свою дію шляхом укладення між контрагентами радою та громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договору оренди землі від 20.02.2016р., який в судовому порядку визнаний недійсним (справа №917/771/16), а отже право позивача на землекористування за спірною адресою є захищеним, ПрАТ ЛОЗ «Миргородкурорт» підтримує позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши документальні докази, суд в с т а н о в и в, що вимоги позивача задоволенню не підлягають за наступного.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України визначає, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Способи захисту в суді, в т.ч. господарському, законодавець, зокрема, закріпив у ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу, ст. 152 Земельного кодексу України. За останньою нормою (серед інших способів) прописано, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З огляду на положення наведених норм, позивач і звернувся до ГСПО в спосіб, приведений предметно у вступній та описовій частині цього рішення, вважаючи своє право землекористувача на земельну ділянку, щодо якої радою-відповідачем винесене оспорюване рішення, порушеним.

Однак, формулюючи предметно вимоги за даним позовом, ПрАТ ЛОЗ «Миргородкурорт» не було враховано таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

За статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі субєкт владних повноважень).

Юрисдикція адміністративних судів, виходячи з положень ст.ст. 3, 17 КАСУ, поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Отже, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкта владних повноважень, здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальними ж ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права ( як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Частина перша ст. 116 ЗК України приписує, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначеним цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Статтею 80 ЗК України закріплено, що самостійними суб'єкти права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

З огляду на положення ст. 11 ЦК України, ст.ст. 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері, земельних правовідносин, відповідний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Відповідно до Рішення Конституційного СУДУ України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України від 01.04.2010 №10-рп/2010 (справа №1-6/2010) положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як субєкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органами місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Рішення сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_1 міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016р. Про надання в оренду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0, 0322 га кадастровий номер :50:002:0183 за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 112 для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ-03.08) строком на два роки (предмет спору у даній справі) дійсно є наслідком здійснення органом місцевого самоврядування управлінських функцій.

Однак, Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймаючи нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Оспорюване рішення відповідача-ради є ненормативним актом і слугувало підставою виникнення конкретних прав та обовязків фізичних осіб приватного права громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо: оренди земельної ділянки кадастровий номер :50:002:0183 знаходження за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 112, терміном на 2 роки з зобовязанням формального закріплення цього права ( укладення договору оренди землі та державної реєстрації цього права).

За наданими при новому розгляді даної справи доказами (т.2, а.с. 38-46), право зазначених громадян було реалізовано шляхом укладення Договору оренди земельної ділянки №11/288 від 02.2016р. між ОСОБА_1 міською радою та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як і право останніх на оренду землі було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За так, оспорюване рішення відповідача є актом одноразового застосування і після реалізації (укладення правочину та реєстрація права) вичерпало свою дію.

Крім того, як вже зазначалося вище, сам позивач погодився з доводами відповідача, викладеними в відзиві від 13.06.2017р., вх. №7419, що оспорюване рішення ОСОБА_1 ради є таким, що вичерпало свою дію шляхом укладення між контрагентами радою та громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договору оренди землі від 20.02.2016р., який в судовому порядку визнаний недійсним (справа №917/771/16), а отже останній скористався іншим способом захисту в суді щодо землекористування за спірною адресою.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

СУДДЯ Г.І. БУНЯКІНА

Повний текст рішення складено 12.07.2017р.