РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017Справа №910/9160/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Агафонов А.В., довіреність № 207 від 26.06.2017

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконати умови банківського договору № 10-02-09-000159 від 09.02.2010 шляхом переказу грошових коштів на суму 500.456,79 грн. згідно платіжного доручення № 2765 від 26.04.2017 з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» № 0 в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк», МФО 320854 на рахунок № 8608 в Державній казначейській службі України, МФО 899998.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9160/17 та призначено справу до розгляду на 20.06.2017.

Відповідач у поданому 16.06.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що на підставі рішення Правління Національного банку України № 264-рш/БТ від 24.04.2017 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 1684 від 24.04.2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у ПАТ «Діамантбанк» запровадженням тимчасову адміністрацію строком на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду Старцеву Т.В. строком до 23.05.2017 включно. 23.05.2017 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2075 «Про продовження строку тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк»», згідно якого строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПАТ «Діамантбанк» продовжено на один місяць з 24.05.2017 по 23.06.2017. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. З огляду на встановлену Законом заборону, правової підстави для перерахування будь-яких грошових коштів на користь позивача на стадії тимчасової адміністрації ПАТ «Діамантбанк» немає. Звертає увагу суду на те, що саме норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах, які виникають на стадії введення в банк тимчасової адміністрації. Поряд з цим, запровадження тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідачем 16.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд розглянувши дане клопотання відповідача задовольнив його.

Відповідачем 16.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішення Конституційного суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.ст. 21, 22, ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні.

Позивачем 19.06.2017 до відділу діловодства суду подано письмове підтвердження по відсутність аналогічного спору.

Позивачем 19.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Позивач в судовому засіданні 20.06.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 20.06.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9160/17 від 20.06.2017 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; розгляд справи відкладено на 06.07.2017.

Третьою особою 05.07.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що у Фонду відсутня позовна заява та додані до неї документи. При цьому просить зобов'язати позивача надіслати третій особі копію позовної заяви та додані до неї документи з метою підготовки відзиву на позовну заяву.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні, оскільки

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9160/17 від 20.06.2017 зобов'язано третю особу ознайомитись з матеріалами справи № 910/9160/17 та подати письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог.

Третьою особою дану ухвалу суду отримано 23.06.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 641.

Отже, третя особа мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд приходить до висновку що відсутні обставини, за яких не можливо вирішити спір в даному судовому засіданні.

Відповідачем в судовому засіданні 06.07.2017 подано додаткові пояснення по справі.

Позивач в судове засідання 06.07.2017 не з'явився.

Третя особа в судове засідання 06.07.2017 не з'явилась, письмові пояснення не подала.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки наявних в матеріалах справи документів достатньо для її розгляду, суд вважає, що неявка представників позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 06.07.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.02.2010 між Акціонерним банком «Діамантбанк» (далі - Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» (далі - клієнт, позивач) було укладено договір банківського рахунку № 10-02-09-000159 (далі - договір № 10-02-09-000159).

Згідно з п. 1.1. договору № 10-02-09-000159 Банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок № 0; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України.

11.02.2010 між Акціонерним банком «Діамантбанк» (далі - Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» (далі - підприємство, позивач) було укладено договір на приймання платежів від населення № 124-Б (далі - договір № 124-Б).

Відповідно до п. 1.1. договору № 124-Б підприємство доручає, а Банк зобов'язується своїми засобами через мережу своїх підрозділів приймати платежі від контрагентів підприємства за товари, послуги або роботи у вигляді готівкових коштів у національній валюті та переказувати ці кошти на поточний рахунок підприємства, визначений у договорі.

Згідно з п. 1.3 договору платежі, прийняті від контрагентів підприємства переказуються на поточний рахунок підприємства № 0.

Спір виник внаслідок того, що позивач звернувся до банку з платіжним дорученням № 2765 від 26.04.2017 про перерахування коштів в сумі 500.465,79 грн., що знаходяться на його рахунку на інший рахунок, проте відповідач зобов'язання за договором не виконав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 зазначеного Закону).

Позивач 27.04.2017 подав до банку згідно листа № 2/118-17 від 26.04.2017 на виконання платіжне доручення № 2765 від 26.04.2017 на суму 500.465,79 грн.

Відповідач згідно гарантійного листа № 173/50.2та від 12.05.2017 підтвердив, що перекази коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення банку з ринку будуть виконані в день отримання до16:00, а після 16:00 - до 11:00 наступного робочого дня.

В подальшому листом № 495/50.1/2.1та від 18.05.2017 відповідач у відповідь на лист позивача № 2/118-17 від 26.04.2017 відмовив останньому для сплати коштів ТОВ «Атлант-М Лепсе» на стадії тимчасової адміністрації ПАТ «Діамантбанк».

На підставі рішення Правління Національного банку України № 264-рш/БТ від 24.04.2017 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1684 від 24.04.2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації з 17:00 год. 24.04.2017 по 23.05.2017 включно. Призначено уповноваженою особою Фонду Старцеву Т.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято № 2075 від 23.05.2017 «Про продовження строку тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» на один місяць з 24.05.2017 до 23.06.2017 включно.

Тобто, станом на момент звернення позивача з платіжним дорученням № 2765 від 26.04.2017 та на момент звернення з позовом до суду (07.06.2017) у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

А тому, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірного платіжного доручення позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.07.2017.

СуддяВ.В.Сівакова