РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/9575/17

За позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1. Приватного акціонерного товариства "Оболонь",

2. Публічного акціонерного товариства "Українська Інноваційна компанія",

3. Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"

про визнання кредитного договору недійсним

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - Пилип В.М. за дов. № 147/02 від 19.06.17 р.

від відповідача 3 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Оболонь", публічного акціонерного товариства "Українська Інноваційна компанія", публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9575/17.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Кредитний договір зі змінами, внесеними договорами про внесення змін, укладені від імені приватного акціонерного товариства „Оболонь" генеральним директором з перевищенням повноважень, передбачених Статутом товариства без рішення загальних зборів чи Наглядової ради товариства. Вказаний кредитний договір є несправедливим, укладений з істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, оскільки умовами кредитного договору передбачена можливість одностороннього збільшення процентної ставки за кредитом, визначено умову, що без згоди банку до повернення кредитних коштів виплата дивідендів не здійснюється. За таких підстав, позивач просить суд визнати недійсним укладений Кредитний договір зі змінами, внесеними додатковими угодами до нього.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що наглядовою радою було погоджено укладення спірного правочину на підтвердження чого надав витяг з протоколу засідання Наглядової ради ПАТ «Оболонь» № 06 від 14.02.2012 року; укладений спірний Кредитний договір не порушує принципів справедливості та свободи сторін на визначення умов договору.

Позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою уповноваженого представника позивача - ОСОБА_3

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Позивачем доказів на підтвердження розладу здоров'я представника позивача суду не надано, згідно довіреності від 13.06.2017 року позивачем уповноважено представляти його інтереси чотирьох осіб, позивачем належними доказами не доведено неможливість забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника та неможливість розгляду справи без участі представника, у зв'язку з чим, судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

З огляду на те, що позивач, відповідач-1 та відповідач-3 були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності їх представників.

В судовому засіданні 06.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є акціонером приватного акціонерного товариства „Оболонь", що підтверджується витягом з переліку акціонерів.

18 листопада 2011 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний Банк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (банк) та публічним акціонерним товариством "Оболонь", найменування якого змінено на приватне акціонерне товариство „Оболонь" (позичальник) укладено Кредитний договір № 10-11, Договір про внесення змін № 1 від 31.10.2012р., Договір про внесення змін № 2 від 09.10.2013р., Договір про внесення змін №3 від 10.10.2013р., Договір про внесення змін №4 від 06.11.2013р., Договір про внесення змін №5 від 30.04.2015р., Договір про внесення змін №6 від 15.05.2015р. (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору банк надає позичальнику кредит в розмірі 30 000 000 грн. на термін 12 місяців по 17.11.2012р. зі сплатою відповідно до п.3.4.1 Договору процентів в розмірі 20%.

Договором про внесення змін № 1 від 31.10.2012р. було змінено термін надання кредиту до 17.11.2013р. та збільшено розмір процентів до 22%. Договором про внесення змін № 2 від 09.10.2013р. проценти було зменшено до 18%. Договором про внесення змін №4 від 06.11.2013р. було змінено термін погашення кредиту до 17.11.2015р. Договором про внесення змін №5 від 30.04.2015р. проценти було збільшено з 01.04.2015р. до 24%.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 97 ЦК України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (ч. 1 ст. 99 ГПК України).

Частиною 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Відповідно до ст.87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.9.1. Статуту закритого акціонерного товариства «Оболонь», затвердженого загальними зборами закритого акціонерного товариства «Оболонь» (протокол №1 від 03.12.2009р.), в редакції 28.04.2011, що діяла на момент укладення спірного договору, органами управління та контролю товариства є загальні збори акціонерів товариства, рада товариства, генеральний директор, ревізійна комісія товариства.

Згідно з п.13.1 Статуту виконавчим органом товариства є генеральний директор, який призначається на посаду і звільняється з посади зборами товариства.

Генеральний директор має право без довіреності вчиняти будь-які дії від імені товариства в межах своєї компетенції (п.13.3. Статуту).

Судом встановлено, що від імені приватного акціонерного товариства "Оболонь" спірний кредитний договір підписано генеральним директором ПАТ «Оболонь» ОСОБА_4

Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату укладення спірного правочину директором ПАТ «Оболонь» був ОСОБА_4

Відповідно до п.4 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» значний правочин - правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Згідно ст.70 Закону України «Про акціонерні товариства» рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Пунктом 11 Статуту передбачено, що затвердження договорів (інших правочинів), які укладаються товариством на суму, що перевищує еквівалент в 5 000 000,00 доларів США затверджуються радою товариства.

14.02.2012 року Наглядовою радою ПАТ «Оболонь» було розглянуто питання про отримання кредиту в ПАТ «УКРІНКОМБАНК» в розмірі 50 000 000 грн. та надання повноважень генеральному директору товариства повноважень на підписання кредитного договору та договору застави, що підтверджується витягом з протоколу № 06 від 14.02.2012 року.

Таким чином, твердження позивача щодо відсутності повноважень у генерального директора відповідача-1 на підписання кредитного договору є необґрунтованими.

Виконання зобов'язань має спиратися на засади добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 550 ЦК України).

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.659 ЦК України). Цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісного чи нерозумного здійснення особою своїх прав, поведінка особи припускається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч. З ст. 12 ЦК України).

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що укладений спірний Кредитний договір є несправедливим, укладений з істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, оскільки позивачем не доведено, що умови Кредитного договору відрізняються від інших кредитних договорів, не доведено, що умови спірного кредитного договору є несправедливими та є значно гіршими від умов кредитних договорів для інших позичальників.

Відповідно до п.10.7.4. Статуту товариства ( в редакції на момент укладення спірного договору) всі питання з приводу порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати дивідендів вирішують загальні збори товариства і позивачем не доведено, що кредитні договори укладені всупереч існуючим на той момент рішенням загальних зборів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що, відповідно до приписів ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено в чому полягає порушення його прав, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів, оскільки саме по собі одержання кредитних коштів для здійснення господарської діяльності товариства не означає те, що це веде до автоматичного порушення прав акціонерів товариства.

Оскільки позивачем не доведено вчинення правочину від імені ПАТ «Оболонь» генеральним директором із перевищенням повноважень, враховуючи погодження укладення спірного Кредитного договору радою товариства у відповідності до вимог статуту товариства, позивачем не доведено того, що умови спірного кредитного договору є несправедливими та є значно гіршими від умов кредитних договорів для інших позичальників, не доведено в чому полягає порушення його прав укладенням кредитного договору, не довів належними доказами, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, не довів обставин, передбачених ч.1 ст.230 ЦК України, з наявністю яких закон пов'язує визнання правочину недійсним, а відтак суд приходить до висновку, що позивач не довів підстав, в силу яких Кредитний договір має бути визнано судом недійсним.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються судом на позивача (ст. 49 ГПК України).

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 10 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 10-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повне рішення складено: 14.07.2017 року