КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа№ 910/32074/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Власова Ю.Л.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: Мильнікова М.М. довіреність № б/н від 05.06.16

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року

(за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" про роз'яснення рішення)

у справі №910/32074/15 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"

2. Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк"

про визнання договорів недійсними., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06 червня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року у справі №910/32074/15 позов ПрАТ "Компанія з управління активами "Національний резерв" задоволено повністю, визнано укладені між ТОВ "Автопластгума", ВАТ "Мінський тракторний завод" та ТОВ "Логопарк" договори про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. недійсними з моменту їх укладення (т.І, а.с.143-150, т.ІІ, а.с.59-70, т.ІІ, а.с.142-147).

13 липня 2016 року ТОВ "Логопарк" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2015 року у справі №910/32074/15 (т.ІІ, а.с.91-93).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04 листопада 2016 року у задоволенні заяви про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2015 року у справі №910/32074/15 відмовлено (т.ІІ, а.с.182-184).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 грудня 2016 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 04 листопада 2016 року скасовано; задоволено заяву ТОВ "Логопарк" про роз'яснення рішення (т.ІІ, 220-228).

Постановою Вищого господарського суду України від 07 лютого 2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 05 грудня 2016 року змінено, виклавши її резолютивну частину в новій редакції. Заяву ТОВ "Логопарк" про роз'яснення рішення від 22.02.2016 р. передано на розгляд Господарського суду міста Києва (т.ІІ,а.с.274-278).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 в задоволенні заяви ТОВ "Логопарк" про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2015 року відмовлено (т.ІІІ, а.с.62-65).

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15, ТОВ "Логопарк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення (постанову), яким задовольнити заяву про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Логопарк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Власова Ю.Л.

03 липня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Логопарк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Власова Ю.Л., справу призначено до розгляду на 12 липня 2017 року.

У судовому засіданні 12 липня 2017 року представник ТОВ "Логопарк" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою заяву про роз'яснення рішення задовольнити, роз'яснити рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. в частині порушених у заяві питань.

Представники ПрАТ "Компанія з управління активами "Національний резерв", ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод" у судове засідання 12 липня 2017 року не з'явились, про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що неявка у судове засідання їх представників, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті, а неявка представників позивача та відповідачів-1,-2 не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному перегляду у апеляційному порядку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР), а також строків розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлених ч. 2 ст.102 ГПК України, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 75 ГПК України, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у даній справі за наявними матеріалами та за відсутності представників зазначених осіб.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р., залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 р. та Вищого господарського суду України від 14.09.2016 р. у справі № 910/32074/15, задоволено позов ПрАТ "Компанія з управління активами "Національний резерв", визнано недійсними з моменту укладення Договори між ТОВ "Автопластгума", ВАТ "Мінський тракторний завод" та ТОВ "Логопарк" про відступлення права вимоги від 11.03.2015 р. № 3, від 15.04.2015 р. № 4 та від 09.06.2015 р. № 5 (далі - відповідно, Договори №№ 3, 4 і 5) (т.І, а.с.143-150, т.ІІ, а.с.59-70, т.ІІ, а.с.142-147).

Звертаючись із заявою про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. ТОВ "Логопарк" з посиланням на положення ст. 510 ЦК України, за умовами якої ВАТ "Мінський тракторний завод" не є стороною визнаних недійсними договорів, оскільки не набуло прав та обов'язків за вказаними договорами та залишилось стороною основних зобов'язань (Контрактів № 1 та № 2), зазначало про те, що вказаною особою, до моменту визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги у судовому порядку, виконано на користь ТОВ "Логопарк" обов'язок по оплаті поставленого ТОВ "Автопластгума" за Контрактами № 1 та № 2 товару у розмірі відступленого за Договорами № 3, 4, 5 зобов'язання (340 962,27 дол. США). При цьому заявником зазначено про те, що йому не зрозуміло які вимоги пред'явлено до Заводу і як вказане рішення впливає на права та обов'язки вказаної особи (т.ІІ, а.с. 91-93).

У заяві ТОВ "Логопарк" просило роз'яснити рішення суду у даній справі з наступних питань:

- чи поширюються наслідки недійсності договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. на загальну суму 340 962,27 дол. США на ВАТ "Мінський тракторний завод" з огляду на те, що ВАТ "Мінський тракторний завод" не є стороною зазначених договорів відступлення права вимоги, та на момент визнання їх недійсними ВАТ "Мінський тракторний завод" належним чином виконало свої зобов'язання за контрактами №1 від 04.02.2013 р., №2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" (постачальник) та ВАТ "Мінський тракторний завод"?

- які наслідки має визнання договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. недійсними?

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 в задоволенні заяви ТОВ "Логопарк" про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2015 року відмовлено (т.ІІІ, а.с.62-65).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 89 ГПК України, суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

Позов, за результатами розгляду якого було прийнято рішення у справі № 910/32074/15 заявлений про визнання недійсними з моменту укладення Договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р., укладених між ТОВ "Автопластгума", ВАТ "Мінський тракторний завод" та ТОВ "Логопарк".

Як було встановлено рішенням суду у даній справі, 04.02.2013 р. між ТОВ "Автопластгума", як постачальником, та Республіканським унітарним підприємством "Мінський тракторний завод", правонаступником якого є ВАТ "Мінський тракторний завод", як покупцем, був укладений контракт №1 (з урахуванням протоколу розбіжностей), за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на нижченаведених умовах комплектуючі для тракторів "МТЗ" (товар) у кількості, асортименті, за ціною та на суму згідно специфікації №1 від 10.01.2013 р., що додається до даного договору та є його невід'ємною частиною, після підписання контракту сторонами. На аналогічних умовах між сторонами був укладений контракт №2 від 10.01.2013 р..

11 березня 2015 року між ТОВ "Логопарк", як стороною-1, ТОВ "Автопластгума", як стороною-2, та ВАТ "Мінський тракторний завод", як стороною-3, укладено договір №3 про відступлення права вимоги, відповідно до п.п. 1.1, 1.3 якого сторона-2 передає, а сторона-1 набуває в порядку та на умовах, передбачених даним договором, право вимоги зобов'язань, що належать стороні-2, та стає кредитором по контракту №1 від 04.02.2013 р. між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод" в частині зобов'язань на суму 153 839,00 дол. США. Сторона-2 на умовах даного договору передає право вимоги зобов'язань, строк виконання яких настав на дату підписання даного договору, а також зобов'язань, строк виконання яких настане протягом строку дії даного договору.

15 квітня 2015 року між ТОВ "Логопарк", як стороною-1, ТОВ "Автопластгума", як стороною-2, та ВАТ "Мінський тракторний завод", як стороною-3, укладено договір про відступлення права вимоги №4, за яким сторона-2 відступає, а сторона-1 приймає на себе право вимоги сторони-2 та стає кредитором по контрактах №1 від 04.02.2013 р. та №2 від 10.01.2013 р. в частині виконання ВАТ "Мінський тракторний завод" зобов'язань на суму 102 367,27 дол. США.

09 червня 2015 року між ТОВ "Логопарк", як стороною-1, ТОВ "Автопластгума", як стороною-2, та ВАТ "Мінський тракторний завод", як стороною 3, укладено договір про відступлення права вимоги №5, згідно умов якого сторона-2 відступає, а сторона-1 приймає на себе право вимоги сторони-2 та стає кредитором по контракту №2 від 10.01.2013 р. в частині виконання ВАТ "Мінський тракторний завод" зобов'язань на суму 84 756,00 дол. США.

Отже, за оспорюваними договорами про відступлення права вимоги ТОВ "Автопластгума" передало ТОВ "Логопарк" права вимоги на загальну суму 340 962,27 дол. США за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", а ТОВ "Логопарк" набувало таке право вимоги (п. 1 договорів про відступлення права вимоги), у той же час ТОВ "Автопластгума" набуло право на отримання від ТОВ "Логопарк" оплати за відступлене право вимоги, а у ТОВ "Логопарк" відповідно виник обов'язок оплатити відступлене право вимоги (п.3.1. договорів про відступлене права вимоги).

Статтею 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. ТОВ "Автопластгума" є Первісним кредитором за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", а ТОВ "Логопарк" є Новим кредитором за вказаними зобов'язаннями, ВАТ "Мінський тракторний завод" залишається боржником за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р, його правовий статус залишається незмінним.

За договорами про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. ТОВ "Автопластгума" є боржником щодо обов'язку передати право вимоги ТОВ "Логопарк" за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", та кредитором щодо права отримати оплату за відступлене право вимоги, а ТОВ "Логопарк" є кредитором щодо права отримати право вимоги ТОВ "Автопластгума" за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", та боржником щодо обов'язку здійснити оплату ТОВ "Автопластгума" за відступлене право вимоги.

Враховуючи викладене, за змістом контрактів № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. ВАТ "Мінський тракторний завод" є стороною лише у контрактах № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., та не є стороною жодного з договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р.

Отже, зобов'язаними та управненими сторонами за договорами про відступлення права вимоги є лише та виключно ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума".

Відповідно до визначення терміну "сторона у зобов'язанні" згідно зі ст.510 ЦК України сторонами (боржником та кредитором) за договорами відступлення права вимоги є лише ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума", а ВАТ "МТЗ" залишається стороною контрактів, з обов'язком оплатити поставлений товар згідно з такими контрактами, що ВАТ "МТЗ" і було належним чином виконано. Включення ВАТ "МТЗ" стороною до договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. за своєю правовою суттю є формою повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні.

Частинами 1, 5, ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За таких обставин, при повному задоволені позовних вимог ТОВ "КУА "Національний резерв" до ТОВ "Логопарк", ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод" та визнані недійсними договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. з моменту їх укладення, правові наслідки визнання вказаних договорів недійсними можуть наступити лише для реальних сторін таких договорів - ТОВ "Логопарк", ТОВ "Автопластгума".

Зі змісту договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. вбачається, що у зв'язку з укладенням цих договорів права та обов'язки набувають ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума", які є одночасно і боржником, і кредитором у вказаних зобов'язаннях, тобто лише ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автологістика" є сторонами договорів про відступлення права вимоги відповідно до визначення викладеного у ст. 510 ЦК України.

На момент виконання обов'язку ВАТ "Мінський тракторний завод" у розмірі відступленого права вимоги - 340 962,27 дол. США, шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ТОВ "Логопарк" договори про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. були дійсними, ВАТ "Мінський тракторний завод" виконало обов'язок по оплаті поставленого Товару у відповідності з контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., що не заперечувалося сторонами справа. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже визнання недійними договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. може мати правові наслідки лише для сторін таких договорів - ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума", та за умови заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності вказаних правочинів, для ВАТ "Мінський тракторний завод" визнання вказаних договорів недійсними не має правових наслідків, отже не впливає на його права та обов'язки.

Пунктом 18 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р. визначено, що здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Роз'яснення судового рішення здійснюється у випадку коли у ньому містяться недоліки, які полягають у неясності судового рішення.

Отже, роз'яснення рішення можливе без зміни його змісту в межах вирішеної судом позовної вимоги.

Поряд з цим, під час розгляду справи жодною з осіб про застосування наслідків недійсності правочину заявлено не було. Такої правової вимоги не було заявлено і позивачем під час подання позову та до переходу судом першої інстанції до розгляду справи по суті.

Оскільки питання, які ставляться стосуються суті рішення, а саме зміни його змісту та внесення до його змісту нових даних, то відповідно до ст. 89 ГПК України у задоволенні заяви слід відмовити.

При роз'ясненні рішення суд не може вносити зміни до змісту рішення по суті чи торкатися тих питань, які не були предметом судового розгляду. Питання про зміну змісту рішення, або про внесення до його змісту нових даних, або про зміну чи доповнення мотивів прийняття рішення, або про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, не підлягають вирішенню за правилами, встановленими статтею 89 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в межах розгляду заяви про роз'яснення рішення в порядку ст. 89 ГПК України, суд позбавлений можливості розглядати вимоги, які не були заявлені під час розгляду справи, а порушене у заяві ТОВ "Логопарк" питання фактично стосується суті рішення, а саме доповнення змісту рішення в частині застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги щодо яких не були заявлені під час первісного розгляду справи, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 89 ГПК України у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Поряд з цим, рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі № 910/32074/15 не містить положень, які перешкоджають його виконанню відповідно до розділу XIV ГПК України та Закону України "Про виконавче провадження". Передбачені законом об'єктивні підстави для роз'яснення вказаного судового рішення відсутні, а зміст вказаного рішення відповідає вимогам закону.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувану ухвалу суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 89, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/32074/15 залишити без змін.

3. Справу №910/32074/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

Ю.Л. Власов