ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 910/20226/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючого, доповідача),

Грек Б.М.,

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року у справі №910/20226/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" про стягнення заборгованості та зустрічним позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 11 098,70 грн., інфляційної складової боргу у сумі 1151,78 грн., 3% річних в сумі 528,76 грн., пені (з урахуванням уточненого розрахунку від 19.01.2017 року - а.с.227, т.1) в сумі 476,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за період з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року відповідачем за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 440576 від 02.07.2012 року було отримано теплову енергію, вартість якої складає 18 856, 28 грн., проте свої зобов'язання за договором відповідач виконав неналежним чином, оплату спожитої теплової енергії здійснив невчасно та не в повному обсязі.

Відповідачем до суду подана зустрічна позовна заява (враховуючи заяву про зміну предмету зустрічного позову16.01.2017 року), у якій він просить визнати недійсним з 26.04.2014 року договір № 440576 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води укладений між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ОСББ "Просперіті Хоум", у зв'язку з суперечністю вимогам законодавства.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року (суддя Підченко Ю.О.) первісний позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача борг за спожиту теплову енергію в сумі 11 098,70 грн., 3% річних в сумі 528,76 грн. та пеню в сумі 476,34 грн.; у задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року (судді: Сітайло Л.Г., Ткаченко Б.О., Жук Г.А.) рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року залишено без змін.

У касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції оскаржені відповідачем за первісним позовом в частині задоволення первісного позову.

Позивачем за первісним позовом надано заперечення на касаційну скаргу, в яких він вказує на безпідставність викладених в ній доводів.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2017 року у зв'язку зі звільненням ОСОБА_4 згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 23.05.2017 року № 1216/0/15-17 з посади судді Вищого господарського суду України визначено наступний склад колегії суддів для розгляду справи №910/20226/16 господарського суду міста Києва: Вовк І.В. - головуючий, Ковтонюк Л.В., Могил C.К.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.05.2017 року касаційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року прийнято до провадження та призначено її розгляд на 06.06.2017 року, зупинено виконання рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року до закінчення його перегляду в порядку касації.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2017 року у зв'язку з запланованою відпусткою судді Могила С.К. визначено наступний склад колегії суддів для розгляду справи №910/20226/16 господарського суду міста Києва: Вовк І.В. - головуючий, Ковтонюк Л.В., Грек Б.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.06.2017 року було продовжено строк розгляду касаційної скарги на 15 днів та її розгляд відкладено на 04.07.2017 року.

У судовому засіданні оголошувалась перерва на 05.07.2017 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (енергопостачальна організація) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" (покупець) укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води.

Відповідно до умов Договору енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю ОСББ "Просперіті Хоум" вул. Російська, 45 б, теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - товар, теплоносій) в період з 01.07.2012 року до 30.06.2015 року у кількості 1 690, 552 Гкал.

Згідно з п.п. 1.2., 1.3. Договору покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах договору, а передача товару у власність покупцю здійснюється після виконання всіх вимог договору постачання.

Поставка товару здійснюється енергопостачальною організацією на межу балансової належності, визначену у додатку № 1 до договору. Подача теплової енергії покупцю та заповнення систем теплоспоживання покупця теплоносієм здійснюється виключно на підставі нарядів встановленої форми, що виписуються енергопостачальною організацією (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та АК "Київенерго", відповідно до "Тимчасових правил обліку відпускання та споживання теплової енергії".

Розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (Рішеннями) Київської міської державної адміністрації (а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують, погоджують, встановлюють тарифи на теплову енергію) для енергопостачальної організації за кожну відпущену Гігакалорію (п. 6.1. Договору).

Згідно з п.п. 6.5, 6.6 Договору покупець щомісячно з 07 по 14 число отримує в енергопостачальної організації оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії за поточний місяць з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включають в себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного договором). Покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою, не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

Пунктом 10.1. Договору сторони погодили, що даний договір укладений на термін з 01.07.2012 року до 30.06.2016 року та вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не повідомить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору.

На виконання умов Договору позивач за первісним позовом в період з 01.05.2015 року до 01.08.2016 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 18856,28 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині оплати, належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 11098,70 грн.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги позивач зазначив, що у квітні 2014 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-18 від 10.04.2014 року, на підставі якого внесено суттєві зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зокрема, статтею 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг, якими позивач не є . При цьому, позивач за зустрічним позовом вказує на необхідність визнання Договору недійсним саме з 26.04.2014 року.

Предметом судового розгляду є позовні вимоги енергопостачальника до покупця про стягнення боргу, інфляційної складової боргу, 3% річних та пені через неналежне виконання покупцем зобов'язань за Договором в частині оплати, а також вимоги покупця до енергопостачальника про визнання укладеного між ними Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води недійсним, у зв'язку з суперечністю вимогам законодавства.

Судами попередніх інстанцій первісні позовні вимоги задоволено частково з огляду на їх обґрунтованість, відмовлено у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційної складової боргу та частково у стягненні пені; а в задоволені зустрічного позову відмовлено повністю.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 714 ЦК, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 ГК, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, управитель, власник та споживач житлово-комунальних послуг.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон № 1198-VII про внесення змін, зокрема до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 278 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

За змістом положень ст.ст. 509, 607 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Неможливість виконання зобов'язання полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії.

Внаслідок внесення зазначених змін, особа, що не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду та не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, на законодавчому рівні позбавлена можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі за теплопостачання. Відтак, така особа втрачає підстави виступати стороною в Договорі. Саме виконавець послуг зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.

Такої правової позиції дотримується ВСУ у постанові від 25.05.2017 року у справі №910/31573/15 у подібних правовідносинах.

Однак, судами попередніх інстанцій достеменно не з'ясовано правовий статус позивача та відповідача у спірних правовідносинах з постачання теплової енергії виходячи з приписів вищенаведених правових норм, а отже і не встановлено зміст правовідносин сторін та їх права та обов'язки щодо предмета спору.

Відповідно до п.7. ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

06 серпня 2014 року позивачем опубліковано в газеті "Хрещатик" №111(4511) публічний договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що є договором приєднання (а.с. 142 т.1). Зазначеному договору суди попередніх інстанцій правової оцінки не надали.

Також судами попередніх інстанцій не надано оцінки періоду нарахування заборгованості з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року, хоча з матеріалів справи вбачається, що постачання теплової енергії позивачем здійснювалось з травня по липень 2015 року (а.с. 9, т.1).

Отже, господарські суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не встановили обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у справі, не дослідили повно і всебічно спірні правовідносини між сторонами, не надали вказаним правовідносинам належної правової оцінки, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення первісного позову.

За таких обставин, прийняті судові рішення в частині первісного позову не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню в оскарженій частині з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Просперіті Хоум" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року та рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2017 року скасувати в частині задоволення первісного позову, і справу № 910/20226/16 в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

Л.Ковтонюк