ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 липня 2017 р. Справа № 918/338/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА"

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення заборгованості в сумі 38 468, 25 грн.

За участю представників:

від позивача: представник ОСОБА_2;

від відповідача: представник ОСОБА_3.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (надалі - Позивач або ТОВ "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА") звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (надалі Відповідач або ПАТ "Рівнеазот") в якому просить стягнути з останнього 35 216,04 грн. заборгованості, 2 057,00 грн. пені, 237,34 грн. 3 % річних та 957,87 грн. інфляційних.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що на підставі Договору поставки № 1098 від 15.12.2016 р. поставив Відповідачу товар на загальну суму 70 432 грн. 08 коп., вартість якого останнім сплачена лише частково.

19.06.2017 року від Відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що 26.05.2017 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівнеазот" змінено тип та найменування товариства з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот", та оскільки Товариство не припиняло свою діяльність та не перетворювалось, то ОСОБА_1 акціонерному товариству "Рівнеазот" належать в повному обсязі майно, права та обов'язки Публічного акціонерного товариства.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Відтак, враховуючи подане відповідачем клопотання щодо зміни назви відповідача, суд вважає за можливе змінити назву відповідача з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот".

05.07.2017 року Позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить суд стягнути з відповідача 35 216,04 грн. заборгованості, 2 884,82 грн. пені, 332,86 грн. 3 % річних та 1 426,24 грн. інфляційних. Подана позивачем заява відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та приймається судом до розгляду.

14.07.2017 року Позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить суд стягнути з відповідача 35 216,04 грн. заборгованості, 3 280,40 грн. пені, 393,64 грн. 3 % річних та 2013,06 грн. інфляційних. Подана позивачем заява відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та приймається судом до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 18.07.2017 року позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.07.2017 року визнав основну суму заборгованості.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

15 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" (Покупець) було укладено Договір поставки № 1098 (надалі - Договір), за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.02.2017 р. до Договору № 1098 від 15.12.2016 р., Постачальник зобовязується поставити Покупцю електролампи і електровстановлюючі вироби, (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість на умовах даного Договору (п. 1.1. Договір).

Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. Договору, найменування, кількість та ціна Товару визначається згідно Специфікації (Додаток № 1), яка підписується Сторонами та є невід'ємною частиною даного Договору. Збільшення ціни на товар після проведення попередньої оплати не допускається.

Загальна сума Договору складає: 70 432,08 грн. (сімдесят тисяч чотириста тридцять дві грн. 08 коп.), в тому числі ПДВ - 11 738,68 грн. Розрахунки за Товар здійснюються у формі безготівкового розрахунку в наступному порядку: Покупець після підписання даного Договору та виставлення рахунку здійснює попередню оплату в розмірі 50 % від вартості Товару. Остаточний розрахунок проводиться протягом 10 банківських днів з дати поставки Товару та отримання позитивних висновків вхідного контролю якості Товару по показниках, передбачених п. 6.1. даного Договору (п. 3.1., п. 3.2., п. 3.2.1. та п. 3.2.2. Договору).

Згідно з п. 4.1. та п. 4.2. Договору, поставка товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) склад Покупця, який знаходиться за адресою: 33017 м. Рівне - 17. Строк поставки товару: 40 календарних днів з моменту здійснення Покупцем оплати, згідно п. 3.2.1.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2017 року (п. 12.1. Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання Договору Позивач передав товар, а Відповідач отримав товар згідно видаткових накладних № 2180 від 03.02.2017 р., № 2241 від 06.02.2017 р., № 2468 від 08.02.2017 р. та № 2764 від 10.02.2017 р., загальною вартістю 70 432 грн. 08 коп. (а.с. 11-12), та довіреності № 101 від 03.02.2017 року (а.с. 13).

Відповідно до п. 3.2.2. Договору Відповідач зобов'язався провести оплату за товар, однак вартість отриманого товару оплатив частково. Відтак, сума основного боргу Відповідача складає 35 216 грн. 04 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки вказані видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір, штамп позивача і відповідача про отримання товару та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

На час розгляду справи доказів сплати Відповідачем основного боргу Позивачу в сумі 35 216 грн. 04 коп. матеріали справи не містять.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 35 216 грн. 04 коп. заборгованості обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3280,40 грн. пені, 393,64 грн. 3% річних та 2013,06 грн. інфляційних, судом враховується наступне.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до частини 1 та частини 2 статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми закону Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 393,64 грн. за період з 24.02.2017 р. по 10.07.2017 р. та 2013,06 грн. інфляційних за період з березня 2017 р. по червень 2017 р.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум 3 % річних та інфляційних прийшов до висновку що наданий позивачем розрахунок є вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 393 грн. 64 коп. з 24.02.2017 року по 10.07.2017 рік та інфляційних у розмірі 2013 грн. 06 коп. з березня 2017 року по червень 2017 рік є законними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відповідно такими що підлягають до задоволення.

Пунктом 8.4. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати за фактично поставлений Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

В зв'язку з простроченням Відповідача Позивачем нарахована пеня у розмірі 3 280 грн. 40 коп. за період з 24.02.2017 року по 10.07.2017 рік.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум пені прийшов до висновку що наданий позивачем розрахунок є вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 280,40 грн. є законними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відповідно такими що підлягають до задоволення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 35 216 грн. 04 коп. заборгованості, 3 280 грн. 40 коп. пені, 393 грн. 64 коп. 3% річних та 2 013 грн. 06 коп. інфляційних.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на Відповідача покладаються судові витрати, так як спір виник внаслідок його неправильних дій, в зв'язку з чим Позивач був змушений звернутися до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, Рівненська область, м. Рівне, Рівне - 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201-203, літ. 2А, ) 35 216 (тридцять п'ять тисяч двісті шістнадцять) грн. 04 коп. заборгованості, 3 280 (три тисячі двісті вісімдесят) грн. 40 коп. пені, 393 (триста дев'яносто три) грн. 64 коп. 3% річних, 2 013 (дві тисячі тринадцять) грн. 06 коп. інфляційних та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "20" липня 2017 року.

Суддя Марач В.В.