ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р.Справа № 916/1775/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Савицький Я.Ф.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Румянцев О.С. - за довіреністю від 25.05.2017 року;

від відповідача - Глиняна Г.В. - за довіреністю від 01.04.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року

по справі №916/1775/13

за позовом НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса

про стягнення 152 662 грн. 89 коп.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м.Одеса, в якій просило суд стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса в особі Вінницької філії "АЛЬФА ПЛЮС" на користь НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області суму основного боргу у розмірі 118 000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 6181 грн. 25 коп., штраф у розмірі 11 800 грн. 00 коп., 40 % річних у розмірі 16681 грн. 64 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, проте місцевим господарським судом відповідні уточнення не були прийняті до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2014 року у справі № 916/1775/13 (суддя Малярчук І.А.) відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 року у справі № 916/1775/13 (головуючий суддя Лисенко В.А., судді Ліпчанська Н.В., Ярош А.І.) рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2014 року у справі № 916/1775/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2014 року у справі № 916/1775/13 (головуючий суддя Карабань В.Я., Жаботина Г.В., Ковтонюк Л.В.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 року та рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2014 року у справі № 916/1775/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При прийнятті постанови Вищий господарський суд України висловив вказівки щодо нового розгляду справи, зокрема, зазначив про те, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутня правова оцінка наявної в матеріалах справи, виданої ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса довіреності директору Вінницької філії „Альфа Плюс" ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса від 08.10.2012 року (щодо наявності чи відсутності обмежень стосовно підписання документів, які стосуються господарської діяльності філії), також суди не надали ніякої оцінки твердженням позивача про те, що відповідачем було частково сплачено вартість отриманого згідно вказаних накладних товару.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі № 916/1775/13 (суддя Желєзна С.П.) в позові відмовлено.

НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі № 916/1775/13 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 року у справі № 916/1775/13 призначено у справі № 916/1775/13 судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Розгляд справи неодноразово поновлявся та зупинявся.

У зв'язку з відпусткою судді-учасника колегії Разюк Г.П., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 14.06.2017 року № 501, було проведено повторний автоматизований розподіл справи та сформовано для розгляду колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, представник відповідача усно заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі № 916/1775/13 без змін.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/1775/13 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі №916/1775/13 відповідає нормам матеріального та процесуального права України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між НАУКОВО-ВИРОБНИЧИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області (Компанія) і Вінницькою філією ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса (Дистриб'ютор) в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Положення про філію та довіреності, було укладено дистриб'юторську угоду від 19.11.2012 року № 248, відповідно до умов якої Компанія зобов'язалась передати, а Дистриб'ютор прийняти і оплатити продукцію у відповідності з умовами даної угоди.

Згідно з пунктом 1.2 дистриб'юторської угоди кількість і асортимент продукції, що постачається за цією угодою, визначається сторонами в товарних накладних, які є невід'ємною частиною даної угоди. Загальний асортиментний перелік продукції, яка продається, наведено в додатку до даної угоди, який є його невід'ємною частиною. Сумою угоди є сума всіх поставок.

Пунктом 4.1 дистриб'юторської угоди визначено, що поставка продукції здійснюється на підставі заявки Дистриб'ютора, оформленої на бланку встановленої Компанією форми з печаткою і підписом уповноваженої особи Дистриб'ютора.

За умовами пунктів 4.3., 4.4 дистриб'юторської угоди Компанія підтверджує отримання замовлення шляхом завірення заявки підписом відповідного представника Компанії, Дистриб'ютор підтверджує намір прийняття продукції передачею довіреності, що надає право відповідальному представнику дистриб'ютора прийняти продукцію Компанії. Кількість та асортимент продукції, що поставляється по цій угоді, визначається сторонами в товарних накладних, які оформлені на підставі отриманої від Дистриб'ютора довіреності, являються невід'ємною частиною угоди, сумою поставки є сума вказана в товарних накладних.

За змістом пункту 4.8.3 дистриб'юторської угоди, датою отримання продукції, вважається дата, вказана на видатковій накладній, факт приймання продукції на склад Дистриб'ютора підтверджується відмітками на товаросупровідних документах (ТТН, видаткових накладних і т.п.), після прийняття продукції Компанії на склад Дистриб'ютора претензії по кількості та якості не приймаються.

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 дистриб'юторської угоди Компанія надає Дистриб'ютору відстрочення платежу не більше 45 календарних днів з моменту отримання продукції Дистриб'ютора, обумовленого пунктом 4.8.3. цієї угоди. Оплата за продукцію здійснюється Дистриб'ютором шляхом переведення грошових коштів на поточний рахунок Компанії. При оплаті Дистриб'ютор вказує реквізити накладної або рахунку-фактури, на підставі яких здійснюється переведення грошових коштів.

Відповідно до пункту 6.3 дистриб'юторської угоди виконання зобов'язань Дистриб'ютора за платежем вважається виконаним з моменту надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Компанії.

Пунктом 7.1 дистриб'юторської угоди сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати/поставки товару, винна сторона сплачує: пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочки та штраф 10 % від вартості кожної недоплаченої/непоставленої партії товару. Крім того, за порушення виконання грошових зобов'язань Дистриб'ютор сплачує Компанії 40 % річних від простроченої суми платежу. Ця угода вступає в силу з моменту підписання обома сторонами та діє до 31.12.2013 року

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що обставини. на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються господарським судом на підставі фактичних даних, якими є докази.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті доказі, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження виконання умов договору надав суду видаткові накладні від 22.11.12 року № НИ-00002979 на суму 5 547 грн. 60 коп., від 22.11.2012 року № НИ-00002978 на суму 96 933 грн. 34 коп., від 05.12.2012 року № НИ-00003154 на суму 105 127 грн. 20 коп., від 18.12.2012 року № НИ- 00003330 на суму 115 452 грн. 00 коп., від 12.12.2012 року № НИ-00003249 на суму 89 132 грн. 22 коп., від 11.01.2013 року № НИ-00000047 на суму 49 967 грн. 28 коп.

Також позивачем надано товарно-транспортні накладні на переміщення алкогольних напоїв від 22.11.2012 року серія 01ААБХ № 551840, від 22.11.2012 року серія 01ААБХ №551839, від 05.12.2012 року серія 01 ААБХ №551949, від 18.12.2012 року серія 01 ААБП № 885589, від 12.12.2012 року серія 01 ААБХ № 551989, від 11.01.2013 року серія 01 ААБХ № 564662.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань з оплати вартості товару підтверджується лише первинними документами.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в порядку статті 692 Цивільного Кодексу України.

Дистриб'юторська угода може укладатися в силу принципу свободи договору, закріпленого у статті 3 Цивільного кодексу України та деталізованого у статтях 6, 627 Цивільного кодексу України, та одночасно регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Судова колегія зазначає, що дистриб'юторська угода за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі ознаки договору поставки, договору надання послуг та договору агентської діяльності.

За умовами пункту 4.1 дистриб'юторської угоди поставка продукції мала бути здійснюватися Компанією на підставі заявок Дистриб'ютора, проте в матеріалах справи немає жодних заявок, оформлених у відповідності до умов укладеної між сторонами угоди.

Пунктом 4.3 дистриб'юторської угоди визначено, що Дистриб'ютор підтверджує намір прийняття продукції передачею довіреності, що надає право відповідальному представнику дистриб'ютора прийняти продукцію Компанії.

Тобто, умовами даної угоди, на відміну від договору поставки, чітко визначено коло осіб, які мають право на отримання товару. В даному випадку право на прийняття продукції, за умовами укладеної між сторонами угоди, має право лише особа, на яку видано довіреність в межах повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства України.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року №99, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 року за №293/1318, затверджено Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин в 2012 році) визначено, що дія цієї Інструкції поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності. Відповідно до пункту 2 зазначеної Інструкції товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям тільки за довіреністю одержувачів. Пунктом 12 Інструкції передбачено, що заборонено відпускати цінності у випадку: подання довіреності, яка має виправлення, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами; подання довіреності, яка має виправлення і помарки, що не підтверджені підписами тих же осіб, які підписали довіреність; відсутності у довіреної особи вказаного у довіреності паспорта або іншого документа, що засвідчує довірену особу; закінчення строку дії довіреності; одержання повідомлення підприємства - одержувача цінностей про анулювання довіреності. Відповідно до пункту 13 Інструкції довіреність, незалежно від строку її дії залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпустки цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. У цих випадках один примірник накладної передається одержувачу цінностей, а другий додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно з довіреністю, а також для проведення розрахунків з одержувачем.

З матеріалів справи вбачається, що алкогольні напої за вищевказаними товарно-транспортними накладними були отримані представником Вінницької філії «Альфа Плюс» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса ОСОБА_5 на підставі довіреностей від 05.12.2012 року серія ААД № 410709, від 18.12.2012 року серія ААД № 410713, від 11.01.2013 року серія ААД № 410714. Дані довіреності видані ОСОБА_6 директором філії ОСОБА_4

Проаналізувавши Положення про Вінницьку філію «Альфа Плюс» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса, затвердженого рішенням зборів учасників товариства протоколом від 08.10.2012 року № 7, та довіреність від 08.10.2012 року, видану директору філії ОСОБА_4, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що ОСОБА_4 не мав права на передоручення іншим особам своїх обов'язків за дистриб'юторською угодою, тому товарно-транспортні накладні, які підписані ОСОБА_6 не можуть бути належними доказами на підтвердження отримання товару відповідачем саме за договором, який визначено позивачем самостійно в якості підстави позову.

Позивач посилається на те, що відповідач частково сплатив вартість поставленого товару, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 118 000 грн. 00 коп.

Як доказ часткової оплати відповідачем послуг, що надавались за дистриб'юторською угодою, позивач надав виписки по рахунку НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області у Акціонерному товаристві "ОТП Банк" за 11.01.2013 року, 14.01.2013 року, 15.01.2013 року, 16.01.2013 року, 17.01.2013 року, 22.01.2013 року, 23.01.2013 року, 24.01.2013 року, 12.02.2013 року, 13.02.2013 року, 14.02.2013 року, 15.02.2013 року, 18.02.2013 року, 19.02.2013 року, 20.02.2013 року, 21.02.2013 року, 13.03.2013 року, 14.03.2013 року, 26.03.2013 року, 27.03.2013 року, 10.04.2013 року, 11.04.2013 року, 12.04.2013 року, 16.04.2013 року, 17.05.2013 року.

НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області направляло Вінницькій філії «Альфа Плюс» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса претензію про сплату заборгованості у розмірі 118 000 грн. 00 коп., у відповідь на яку Вінницька філія «Альфа Плюс» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса листом від 10.01.2013 року повідомила, що визнає заборгованість за вищевказаними видатковими накладними, а також нібито надала акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2013 року. Лист від 10.01.2013 року та акт звірки взаєморозрахунків підписані директором філії ОСОБА_4

З наявного у матеріалах справи висновку судової почеркознавчої експертизи від 30.11.2015 року №1289/02 вбачається, що підписи на відповіді Вінницької філії «Альфа Плюс» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса від 10.01.2013 року на претензію НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області, на видаткових накладних від 22.11.2012 року № НИ-00002979, від22.11.2012 року № НИ-00002978, товарно-транспортних накладних серії від 22.11.2012 року 01 АА БХ № 551840, серії 01 АА БХ № 551839 та на акті звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2013 року, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою, із ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_4 шляхом попереднього тренування.

Отже, зазначені документи не можуть вважатись належними та допустимими доказами по справі.

Одеським апеляційним господарським судом призначалась по даній справі судова економічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання про відображення в бухгалтерському і податковому обліку господарських операцій за дистриб'юторською угодою, проте численні звернення до Вищого господарського суду України осіб, що не були залучені до участі у справі, а також відповідача зі скаргами на ухвали суду, повернення судовим експертом матеріалів справи суду без проведення експертизи, оскільки позивач не оплатив її проведення даної експертизи, унеможливлює повторне направлення справи для здійснення такої експертизи з врахуванням того, що позивач повинен самостійно збирати всі докази по справі доступними методами.

Судова колегія зазначає, що позивач у даному випадку не позбавлений права звернутись до правоохоронних органів для проведення перевірки та надання оцінки діям посадових осіб Вінницької філії «Альфа Плюс» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОТОВСЬКИЙ ВИНЗАВОД", м. Одеса та юридичної особи відповідача по відображенню проведених господарських операцій з продажу та транспортування продукції за видатковими і товарно-транспортними накладними у період часу з 22.11.2012 року по 11.01.2013 року в бухгалтерському і податковому обліку підприємства та після отримання результатів такої перевірки і вирішення питання відповідальності винних осіб (у випадку її встановлення судом загальної юрисдикції) звернутись до господарського суду в порядку норм статей 112-114 Господарського процесуального кодексу України за нововиявленими обставинами.

Виходячи з вищевикладеного, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України існування заборгованості в означеній сумі саме за визначеним позивачем договором.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, засобами господарського судочинства на теперішній час при наявності висновку судової почеркознавчої експертизи не вбачається можливим довести факт виконання саме юридичною особою відповідача будь-яких договірних зобов'язань за договором, що є підставою позову.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі № 916/1775/13 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА "НИВА" У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі № 916/1775/13 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року у справі № 916/1775/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
Я.Ф. Савицький