ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. Справа № 922/1357/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2064 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 14.06.17 у справі

за позовом ТОВ "Енерго Х", м. Харків,

до ТОВ "Акко-Сервіс", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "АККОБУДСЕРВІС", м. Харків,

про стягнення 93212,93 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО Х" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АККО - СЕРВІС" про стягнення заборгованості у розмірі 93212,93 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 25.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО Х" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АККОБУДСЕРВІС" (споживач) було укладено договір №304 купівлі-продажу електроенергії та у листопаді - грудні 2016 року позивач поставив ТОВ "АККОБУДСЕРВІС" електричну енергію на загальну суму 118213,31 грн., у тому числі у листопаді 2016 року на суму 69538,00 грн., а у грудні 2016 року на суму 48675,31 грн., також за жовтень 2016 року у ТОВ "АККОБУДСЕРВІС" була наявна станом на 31.10.2016 заборгованість у розмірі 37415,19 грн., проте ТОВ "АККОБУДСЕРВІС" за спожиту електричну енергію розрахувалось частково, на загальну суму 62415,57 грн., у зв'язку з чим загальна заборгованість складає 93212,93 грн. Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "АККОБУДСЕРВІС" за вказаним договором купівлі-продажу електроенергії між ТОВ "ЕНЕРГО Х", ТОВ "АККОБУДСЕРВІС" та ТОВ "АККО - СЕРВІС" укладено договір поруки № 386 від 18.02.2014, відповідно до умов якого відповідач поручився перед позивачем за виконання боржником - ТОВ "АККОБУДСЕРВІС" своїх зобов'язань в частині оплати за спожиту електроенергію за вказаним договором купівлі-продажу електроенергії, у зв'язку з чим позивачем заявлено позов до поручителя - ТОВ "АККО - СЕРВІС" .

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2017 року (суддя Чистякова І.О.) позовні вимоги ТОВ "ЕНЕРГО Х" задоволені.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

25.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО Х" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АККОБУДСЕРВІС" (надалі - Споживач) було укладено договір купівлі - продажу електроенергії №304 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник здійснює продаж Споживачеві електричної енергії в межах встановленої (дозволеною) потужності в необхідному обсязі.

Постачальник зобов'язується забезпечити Споживача електроенергією, що належить Постачальникові. Право власності на електроенергію переходить до Споживача на межі балансової приналежності Споживача. Електроенергія, що поставляється, відповідає вимогам до якості електроенергії в електромережах загального призначення. Постачальник зобов'язується постачати електроенергію Споживачеві по мережах АК "Харківобленерго" в період дії цього договору відповідно до щомісячних замовлень. (додаткова угода № 1) (п. п. 2.2.1, 2.2.2 п.2.2. Договору).

Споживач зобов'язується щомісячно не пізніше за 10-е число місяця, передуючого місяцю постачання, надавати постачальникові заявку на необхідний об'єм електроенергії. Споживач зобов'язується щомісячно, до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати акт здачі-приймання спожитої електроенергії та здійснювати оплату за електроенергію згідно додаткової угоди № 2 до цього договору. Споживач здійснює оплату електроенергії шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в порядку, обумовленому в додатковій угоді № 2 до цього договору (п. п. 2.3.1, 2.3.3., 2.3.4 п.2.3., 3.1 Договору).

Згідно п. п. 6.1, 6.2 Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року. Якщо не менше, чим за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не виявить ініціативи по його розірванню, договір вважається автоматично продовженим до 31 грудня наступного року.

В матеріалах справи відсутні докази розірвання цього Договору.

Сторонами договору укладено додаткову угоду №2 до нього від 25 грудня 2013 року, відповідно до п.3 якої сторони визначили, що 1-ий платіж - Споживач сплачує 50% заявленого об'єму електроенергії до 3-го числа місяця поставки, 2-ий платіж - Споживач сплачує 50% заявленого об'єму електроенергії до 28-го числа місяця поставки.

Відповідно до Акту № 1 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 30 листопада 2016 року та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за листопад 2016 року Споживачем спожито 27145 кВт/год на загальну суму 69538 грн.

Відповідно до Акту № 1 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 31 грудня 2016 року та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за грудень 2016 року Споживачем спожито 19001 кВт/год на загальну суму 48675,31 грн.

Отже, за період листопад 2016 року по грудень 2016 року Споживачем спожито електроенергії на загальну суму 118213,31 грн.

Крім того, у жовтні 2016 року Споживачем спожито електроенергії на загальну суму 19597,19 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за жовтень 2016 року, який підписано між позивачем та 3-ю особою та, в якому сторони визнали наявність боргу станом на 1 жовтня 2016 року в сумі 17818,38 грн. та заборгованість Споживача станом на 31 жовтня 2016 року в сумі 37415,57 грн.

В акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за листопад 2016 року позивач визнає, що у листопаді 2016 року надійшло коштів в рахунок погашення заборгованості в сумі 47415,57 грн. та в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за грудень 2016 року позивач визнає та зазначає, що в рахунок погашення заборгованості надійшли кошти в сумі 15000 грн. Отже, всього за період листопад-грудень 2016 року надійшло коштів по сплаті за спожиту електроенергію в сумі 62415,57 грн., що визнається позивачем та підтверджується також банківськими виписками долученими до матеріалів справи (арк.38-40).

Таким чином, заборгованість Споживача за спожиту електроенергію за вказаним Договором за період листопад 2016 року по грудень 2016 року становить 93213,31 грн., що також зазначено позивачем в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за грудень 2016 року.

Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № 304 від 25.12.2013 за грудень 2016 року було надіслано Споживачу для підписання 06.03.2017, що підтверджується описом вкладення та чеком (арк.63), проте Споживач не повернув позивачу підписаний акт та не надав будь-яких обґрунтованих пояснень стосовно його не підписання.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "АККОБУДСЕРВІС" за Договором № 304 від 25.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО Х" (надалі - Кредитор) та - Товариством з обмеженою відповідальністю "АККО-СЕРВІС" (надалі - Поручитель) було укладено Договір поруки № 386 від 18.02.2014 (надалі - Договір поруки ).

Відповідно до даного договору, керуючись ст.ст. 553-559 ЦК України, Поручитель зобовязується перед Кредитором Боржника за виконання ним своїх зобов'язань за договором про постачання електричної енергії №304 від 25.12.2013 (далі по тексту - Основний договір) в частині оплати за спожиту електроенергію (п.1.1. Договору поруки).

Згідно з п.1.2. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов'язань Боржником за Основним договором тільки в частині оплати ним за електроенергію.

В разі порушення Боржником зобов'язань по оплаті за спожиту електроенергію за Основним договором, що забезпечене порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні Боржники. Оплата за спожиту електроенергію, сплачується на поточний рахунок Кредитора. (п.1.3. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору поруки Поручитель зобов'язується належним чином виконати узяті на себе відповідно до даного договору зобов'язання в строки, передбачені Основним договором.

Даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 (п.3.1. Договору поруки).

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором про постачання електричної енергії №304 від 25.12.2013., проте Споживач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за даним Договором спожиту електричну енергію в сумі 93213,31 грн. не оплатив.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Згідно ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень ст. 559 Цивільного кодексу України та те, що порука має правову природу строкового зобов'язання, суд вважає, що вимогою до поручителя може бути лише відповідний позов, заявлений до поручителя в судовому порядку.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач не задовольнив вимогу позивача та не сплатив борг Споживача в сумі 93212,93 грн. та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 93212,93 грн. заборгованості є правомірними та обґрунтованими, а тому - позов підлягає задоволенню повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Слід зазначити, що відповідачем в апеляційній скарзі лише зазначено про порушення, на думку відповідача, судом норм чинного законодавства, проте жодним чином не конкретизовано які саме обставини не з'ясував місцевий господарський суд та які висновки суду не відповідають конкретним обставинам справи. Також в апеляційній скарзі не зазначено конкретних обставин, які можуть стати підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, а є лише посилання на норми процесуального закону.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України

Повний текст постанови складено 19.07.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.