КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа№ 910/2303/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Іващенко О.В.

від відповідача: Мохонько О.А.

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 (суддя: Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1)Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва"

2)Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта"

про стягнення заборгованості по договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 у справі №910/2303/16 позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1)Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва"; 2)Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" про стягнення 105 802,33 грн. - задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 4 910 (чотири тисячі дев'ятсот десять) грн. 23 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 258 (двісті п'ятдесят вісім) грн. 76 коп. пені, 5 388 (п'ять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 03 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 340 (триста сорок) грн. 60 коп. - 3% річних, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду про задоволення позову обумовлено тим, що відповідачем допущено невиконання свого зобов'язання щодо оплати спожитої теплової енергії за договором за період з 01.12.2014 по 01.10.2015. Крім того, за прострочення виконання зобов'язання з оплати основного боргу, судом присуджено до стягнення штрафну санкцію (пеню) на підставі ст. 230 Господарського кодексу України та п. п. 7 додатку № 4 до договору, а також застосовано відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт втрати відповідачем статусу виконавця послуг з постачання теплової енергії у зв'язку з набранням чинності Законом № 1198-VII не може бути підставою для звільнення від обов'язку зі сплати коштів за Договором, оскільки такий обов'язок Договором покладено саме на відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим по справі рішенням, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції при вирішенні спору було порушено приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії». Апелянт вказував, що відповідно до п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії»), виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), а частиною 3 статті 29 наведеного Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Таким чином, з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (26.04.2014), відповідач не є виробником житлово-комунальних послуг, не є споживачем послуг, які надаються позивачем. Враховуючи відповідні зміни у чинному законодавстві, відповідач не є ні виконавцем житлово-комунальних послуг, не є виробником таких послуг (теплопостачальною організацією або суб'єктом господарювання, який проводить діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення), у зв'язку з чим у відповідача відсутній обов'язок оплачувати вказані послуги на користь позивача. Також, внаслідок змін у чинному законодавстів, саме позивач, як виконавець послуг, був зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами, та вчинити інші дії, передбачені законодавством.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2303/16 розподілено для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Чорна Л.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 прийнято до розглду, порушено апеляційне провадження, розгляд призначено на 25.04.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017, у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/2303/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.04.2017 для розгляду справи №910/2303/16 за апеляційною скаргою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Куксов В.В та Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 справу №910/2303/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Куксов В.В та Гончаров С.А., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні.

25.04.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові документи по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 розгляд справи №910/2303/16 за апеляційною скаргою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 відкладено на 30.05.2017.

В судове засідання 30.05.2017 з'явився представник позивача у справі, який надав пояснення по суті апеляційної скарги.

В судове засідання 30.05.2017 з'явився представник відповідача (апелянта), який надав пояснення по суті поданої апеляційної скарги, відповідно до яких просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 у справі №910/2303/16 - скасувати, постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

В судове засідання 30.05.2017 з'явився представник третьої особи-2 (Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта"), який надав пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник третьої особи-1 в судове засідання 30.05.2017 представників не направив, заяв та клопотань станом на день розгляду справи не подавав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи № 910/2303/16 відкладено до 13.06.2017.

12.06.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта (відповдіача) надійшли додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 13.06.2017 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 13.06.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Треті ооби, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1, 2 - КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" та Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в судове засідання 13.06.2015 представників не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином (поштові повідомлення про вручення ухвали від 29.03.2017 - 555 та 605; ухвали про відкладення від 25.04.2017 - 524 та 898; ухвали про відкладення від 30.05.2017 - 186 та 815).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами та присутності представників позивача та відповідача, за відсутності третіх осіб.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість використаної теплової енергії за період з 01.12.2014 по 01.10.2015, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 4 910,23 грн. та за неналежне виконання зобов'язань позивачем нараховані пеня в сумі 5 388,03 грн., збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 19 377,28 грн. та 3% річних в сумі 340,60 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 у справі №910/2303/16 позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1)Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва"; 2)Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" про стягнення 105 802,33 грн. - задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 4 910 (чотири тисячі дев'ятсот десять) грн. 23 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 258 (двісті п'ятдесят вісім) грн. 76 коп. пені, 5 388 (п'ять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 03 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 340 (триста сорок) грн. 60 коп. - 3% річних, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду про задоволення позову обумовлено тим, що відповідачем допущено невиконання свого зобов'язання щодо оплати спожитої теплової енергії за договором. Крім того, за прострочення виконання зобов'язання з оплати основного боргу, судом присуджено до стягнення штрафну санкцію (пеню) на підставі ст. 230 Господарського кодексу України та п. п. 7 додатку № 4 до договору, а також застосовано відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт втрати відповідачем статусу виконавця послуг з постачання теплової енергії у зв'язку з набранням чинності Законом № 1198-VII не може бути підставою для звільнення від обов'язку зі сплати коштів за Договором, оскільки такий обов'язок Договором покладено саме на відповідача. Внесені законодавчі зміни поширюються на правовідносини, які виникають після набрання чинності вказаними змінами і не передбачають автоматичного припинення укладених раніше договорів. Правочин щодо заміни сторони у Договорі у зв'язку зі зміною балансоутримувача укладено не було. Передача будинку з балансу одного підприємства на баланс іншого не є підставою для висновку про виникнення правонаступництва за зобов'язаннями. Лист відповідача від 19 травня 2015 року № 47-1585, в якому він просить припинити дію Договору з 15 квітня 2015 року, а не з дати, коли будинок було закріплено на праві господарчого відання за КП «КД Дніпровського району м. Києва», є доказом отримання відповідачем у спірному періоді теплової енергії від позивача. Рішенням Київської міської ради від 23 липня 2015 року № 823/1687 КП «КД Дніпровського району м. Києва» припинено діяльність шляхом приєднання його до КП УЖГ Дніпровського району м. Києва та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків і майна припиненого КП «КД Дніпровського району м. Києва».

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

01.05.2006 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (абонент) було укладено договір № 620289 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору (пункт 1.1), предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (за адресою: м. Київ, бул. Перова, 38/1 (прибудова).

У відповідності до положень п. 2.1. договору, сторони зобов'язались при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п.2.2.1 та п.2.3.1 Договору, Енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору, а відповідач зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені в Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Облік споживання відоповідачем теплової енергії проводиться розрахунковим способом (п. 5.1 договору).

Згідно з Додатком № 1 до Договору визначено обсяги постачання теплової енергії. При відсутності розбіжностей з обох сторін по обсягам відпуску теплової енергії в поточному році, термін дії даного додатку продовжується на кожен наступний рік (п.5 Додатку 1 до договору).

Відповідно до Додатку № 3 до Договору, розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться за тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації, за кожну відпущену гігакалорію.

На підставі п.5 Додатку № 4 до Договору відповідач зобов'язався щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту повертає у РВТ).

Відповідно до п.2 Додатка № 4 до Договору, відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати теплової енергії, яка споживається.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2006.

Згідно з пунктом 8.2 Договору, договір припиняє свою дію в випадках: закінчення строку на який був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 8.3).

Згідно з пунктом 8.4 Договору, договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік , якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде заявлено однією з сторін.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не подано, а отже договір неодноразово пролонговувався на відповідні роки, починаючи з 2006 року.

Крім того, сторонами догвору було погоджено Акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 6 до догвору), згідно якого межею розподілу балансів належності (відповідальності за технічний стан та експлуатацію) є місця врізання в подаючий та зворотній трубопроводи ФТРМК на прибудову по бул. Перова, 38/1.

Крім того, довідкою даних по будинку (спорудах) по КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва опалення і гаряче водопостачання прибудови по бул.. Перова, 38/1, у м.Києві здійснюється від теплових мереж АК «Київенерго» станом на 01.05.2007 (додаток № 8 до договору), а також довідкою про навантаження об'єктів тепло постачання встановлено теплове навантаження прибудови бул.. Перова, 38/1, у м.Києві (додаток № 9 до договору).

Оцінивши зміст укладеного догвору, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за договором за грудень 2014 року та січень 2015 року в повному обсязі, в результаті чого заборгованість перед позивачем, складає 4 910,23 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В свою чергу, на підтвердження поставки теплової енергії до прибудови за адресою м.Київ, бул. Перова, 38/1, у період з 01.12.2014 по 01.10.2015 позивачем надано облікові картки (табуляграми) за спірний період.

На час укладання Договору відповідач був балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва та зобов'язаний був забезпечити належне теплопостачання для кінцевих споживачів (фізичних та юридичних осіб).

17.06.2013 Дніпровською РДА м. Києва прийнято розпорядження № 335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» (далі - Розпорядження № 335), відповідно до якого житловий та нежитловий фонд територіальної громади м. Києва, переданий до сфери управління Дніпровської РДА м. Києва, з 2 вересня 2013 року на праві господарського відання передано до комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (далі - КП «КД Дніпровського району м. Києва»).

На підставі Розпорядження № 335 та додатку № 2 до нього нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, бул. Перова, 38/1, передано з балансу відповідача на баланс КП «КД Дніпровського району м. Києва» за актом прийняття-передачі основних засобів від 30 жовтня 2013 року, який підписано представниками та посвідчено печатками Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва а КП «КД Дніпровського району м. Києва», і відомості про що містяться в Переліку господарчих блоків по КП «Керуюча дирекція Дніпровського району».

26.04.2014 набрав чинності Закон України від 10 квітня 2014 року № 1198-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (далі - Закон № 1198-VII). Ним було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

На підстави законодавчих змін, які відбулися внаслідок набрання чинності з 26.04.2014 Закону № 1198-VII, відповідач звернувся до позивача з вимогою (лист № 47-3579 від 07.08.2014) розірвати укладений між ними договір. До вказаного листа було додано відповідний перелік договорів, які підлягають розірванню, і до якого включено зокрема договір по даній справі.

У відповідь на лист відповідача № 47-3579 від 07.08.2014, СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» листом від 26.08.2014 № 029/53/8271 повідомило відповідача, що у зв'язку з укладенням між ПАТ «Київенерго» та КП по УЖГ Дніпровського району м.Києва з 01.07.2014 договору про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності, договори на постачання теплової енергії до житлових будинків, укладені з КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, вважаються припиненими з 30.06.2014 в частині здійснення постачання теплової енергії населенню згідно з переліком до договору про співпрацю з балансоутримувачем; господарчі блоки відповідача, як БПО не увійшли в додаток до договору; на час звернень відповідача ПАТ «Київенерго» не здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до нежитлових приміщень, тому питання щодо розірвання договорів про надання відповідних послуг є недоцільним

Крім того, матеріали справи містять наступні документи, які подані відповідачем:

- протокол № 003/65 робочої наради з поточних питань від 4 грудня 2014 року, затверджений заступником голови Київської міської державної адміністрації, згідно з яким районним у м. Києві державним адміністраціям доручено забезпечити: починаючи з листопада 2014 року припинення здійснення КП УЖКГ нарахувань та виставлення рахунків на оплату комунальних послуг власникам та орендарям нежитлових приміщень; внесення КП УЖКГ до бази КП ГІОЦ даних щодо обсягів споживання комунальних послуг власниками та орендарями нежитлових приміщень за період липень-листопад 2014 року;

- протокол № 058/312-194 наради від 29 липня 2014 року з впровадження змін до системи надання житлово-комунальних послуг у зв'язку із прийняттям Закону № 1198-VII (за участю ПАТ «Київенерго»), затверджений директором департаменту житлово-комунальної інфраструктури КМДА, згідно з яким вирішено: у найкоротший термін забезпечити розірвання діючих договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води та укладення договорів про співпрацю виконавця таких послуг із балансоутримувачем; покласти персональну відповідальність на керівників житлових організацій комунальної форми власності, що не мають статусу виконавців комунальних послуг, за безпідставне здійснення нарахувань плати та виставлення рахунків за комунальні послуги від власного імені; ПАТ «Київенерго» доручено забезпечити проведення нарахувань плати за послуги власникам та орендарям нежитлових приміщень м. Києва, починаючи з листопада 2014 року.

У матеріалах справи наявний лист-звернення КП «КД Дніпровського району м. Києва» до ПАТ «Київенерго» від 05.11.2014 № 103/46-6128, в якому зазначене комунальне підприємство просило надати дозвіл на подачу теплоносія до господарчих блоків, у т.ч. розташованого в м. Києві по бул. Перова, 38/1, та зобов'язувалося забезпечити безаварійну та ефективну експлуатацію і нести відповідальність за це.

Листом від 24.11.2014 № 47-4855 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомило ПАТ «Київенерго» СВП «Київські теплові мережі» про те, що відповідач неодноразово звертався до позивача про розірвання договорів на теплову енергію (вих.. № 47-3579 від 07.08.2014 та № 47-3901 від 03.09.2014) у зв'язку з тим, що Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII визначено виконавцем послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення є теплопостачальні організації. Але питання щодо розірвання догворів на даний час не вирішено.

Листом від 19.01.2015 № 103/46-221 КП «КД Дніпровського району м. Києва» просило ПАТ «Київенерго» укласти договір про надання послуг з централізованого теплопостачання до господарчих блоків (окремо розташованих), зокрема і за адресою : бул. Перова, 38/1 (договір 620289).

Листом від 25.02.2015 № 47-831 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомило ПАТ «Київенерго» СВП «Київські теплові мережі» про те, що у зв'язку з набранням чинності зін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , зокрема п. 3 ст. 29 передбачено, що договір на надання послуг з централізованого опалення , послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг. Крім того, згідно протоколу № 058/312-194 наради від 29 липня 2014 року з впровадження змін до системи надання житлово-комунальних послуг у зв'язку із прийняттям Закону № 1198-VII (за участю ПАТ «Київенерго») вирішено до 01.08.2014 забезпечити розірвання діючих догворів про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води, і Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на виконання вимог Закону та протоколу розірвано договори про надання комунальних послуг з кінцевими споживачами. Враховуючи наведене, відповідач просив розірвати договори на постачання теплової енергії у гарячій воді згідно доданого реєстру (зокрема і договір 620289, бул. Перова, 38/1).

Згідно листа № 47-896 від 03.03.2015 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомило ПАТ «Київенерго» СВП «Київські теплові мережі» про передачу актів приймання - передавання товарної продукції, зокрема акт № 12/2014-620289 на суму 14 192,47 грн. (бул. Перова, 38/1). Одночасно ПАТ «Київенерго» виставило від свого імені рахунки на оплату та акти надання послуг, які вручені споживачам.

Листом від 19.05.2015 № 47-1585 Комунальне підприємство виставило від свого імені рахунки по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва просило ПАТ «Київенерго» СВП «Київські теплові мережі» припинити з 15.04.2015 дію договорів на постачання теплової енергії господарчим блокам, зокрема і по догвору № 620289.

Листом від 28.08.2015 № 029/53/1/10292 ПАТ «Київенерго» СВП «Київські теплові мережі» повідомило Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про те, що розглянувши лист від 19.05.2015 № 47-1585 про припинення догворів, повідомило, що враховуючи факт відсутності перебування на балансі об'єктів, ПАТ «Київенерго» надає згоду припинити дію договорів з 01.09.2015, посилаючись зокрема на ч. 3 ст. 653 ЦК України (щодо необхідностіі досягнення двосторонньої згоди).

Довідкою від 31.03.2016 № 47-612 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва підтвердило, що нарахування комунальних послуг за адресою: м.Київ, бул. Перова, буд. 38/1 проводилось до 01.08.2014.

При цьому, згідно наявних у справі письмових пояснень Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва нарахування комунальних послуг за адресою: м.Київ, бул. Перова, буд. 38/1, з 01.08.2014 не проводилось, а здійснення відповідачем оплати за договором № 620289 в жовтні 2015 року було здійснено, проте, в подальшому на підставі листа від 17.09.2015 № 47-2362 та додатку було здійснено відповідне коригування, яке полягало у тому, що у відповідача за договорами на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 510116, 620261.ю 620149, 510126, 620597 були переплати, а тому відповідно до цих договорів були зняті кошти в загальній сумі 10 304,39 грн. та зараховані на договір № 620289, що не є визнанням заборгованості.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 714 ЦК, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 ГК, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «;Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Київським апеляційним господарським судом встановлено, що внаслідок прийняття Розпорядження № 335 нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, бул. Перова, 38/1, передано з балансу КП УЖГ Дніпровського району м. Києва на баланс КП «КД Дніпровського району м. Києва», про що відповідач неодноразово повідомляв позивача та просив розірвати договір, посилаючись на неможливість здійснення будь-яких нарахувань кінцевим споживачам.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон № 1198-VII про внесення змін, зокрема до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 278 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії» вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Водночас відповідач за статутом не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України «Про теплопостачання» та ліцензіатом у сфері теплопостачання.

За змістом положень ст.ст. 509, 607 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якою у відповідача немає. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання. Відтак, відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.

Наведена позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 25.05.2017 по справі № 910/31573/15.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що згідно рішення Київської міської ради від 23.07.2015 № 823/1687 «Про припинення комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва», припинено комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" () шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (). Встановлено, що комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Таким чином, апеляційний суд, здійснюючи розгляд справи в апеляційному порядку, за результатами встановлення обставин справи в сукупності з перевіркою їх належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що КП УЖГ Дніпровського району м. Києва не здійснює діяльності, пов'язаної зі споживанням наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води; відповідач не може виконати своїх зобов'язань за договором, укладеним між ним і позивачем, оскільки не є виконавцем таких послуг у зв'язку зі змінами, що відбулись у законодавстві; позивача було повідомлено про розірвання договорів між відповідачем і кінцевими споживачами у зв'язку зі змінами в законодавстві, згідно з якими для надання таких послуг обов'язковою є наявність ліцензії у виконавця, яким визначено саме теплопостачальну організацію; позивач не виставляв рахунки відповідачеві на оплату таких послуг за заявлений період; балансоутримувачем об'єкта є КП «КД Дніпровського району м. Києва», а не відповідач; у зв'язку зі зміною балансоутримувача будівлі (внаслідок прийняття Розпорядження № 335) та набранням чинності Закону № 1198-VII позивач як постачальник та виконавець таких послуг повинен був переукласти відповідні договори із безпосередніми споживачами або балансоутримувачем.

Отже, з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (26.04.2014), відповідач не є виробником житлово-комунальних послуг, не є може бути споживачем послуг, які надаються позивачем. Враховуючи відповідні зміни у чинному законодавстві, відповідач не є ні виконавцем житлово-комунальних послуг, не є виробником таких послуг (теплопостачальною організацією або суб'єктом господарювання, який проводить діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення), у зв'язку з чим у відповідача відсутній обов'язок оплачувати вказані послуги на користь позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача в силу вимог вищенаведеного Закону Закон № 1198-VII відсутній обов'язок зі сплати заявленої позивачем заборгованості по договору № 620289 в сумі 4 910,23 грн. за період з 01.12.2014 по 01.10.2015, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження наявності обов'язку у відповідача сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині не є законними та обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 258 (двісті п'ятдесят вісім) грн. 76 коп. пені, 5 388 (п'ять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 03 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 340 (триста сорок) грн. 60 коп. - 3% річних, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що оскільки при розгляді справи в апеляційному порядку встановлено відсутність обов'язку відповідача зі сплати позивачу заборгованості по договору № 620289 в сумі 4 910,23 грн. за період з 01.12.2014 по 01.10.2015, відповідно, встановлено і відсутність прострочення виконання грошового зобов'язанян по договору, що є підставами для відмови у застосуванні до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 Цивільного кодеку України та стягненні штрафної санкції у вигляді пені, передбаченої умовами договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанії дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 258 грн. 76 коп. пені, 5 388 грн. 03 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 340 грн. 60 коп. - 3% річних - не є законними та обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається:

- у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

- у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною сьомою статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 підлягає задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції на підставі п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 винесено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, зроблені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям в апеляційному порядку нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Судовий збір в розмірі 1378,00 грн. за подачу позовної заяви, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 - покладається на позивача і підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 по справі №910/2303/16 - скасувати і прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови у відповідності до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

5. Матеріали справи №910/2303/16 повернути до Господарського суду мітса Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

В.В. Куксов