ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Справа № 910/18643/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Іванової Л.Б.,
розглянувши касаційну скаргуВійськової частини НОМЕР_1
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 31.01.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.04.2017
у справі№910/18643/16 Господарського суду міста Києва
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
доПублічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"
за участю третьої особиТовариства з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна"
простягнення 31985,04 грн.
за участю представників сторін
від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився
від третьої особи:не з`явився

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" за участю в якості третьої особи Товариства з обмеженою відповідальність "Росінтек-Україна" про стягнення 20000,00 грн. основного боргу, 10956,00 грн. інфляційних, 1029,04 грн. 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 (суддя Маринченко Я.В.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (колегія суддів у складі: Пашкіної С.А., Калатай Н.Ф., Баранця О.М.), у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що не відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а також прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.
Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ "Росінтек-Україна" (постачальник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №94/14 від 29.07.2014 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити замовникові товар (авіаційні шини 950х300 м.2А або еквівалент у кількості 130 комплектів), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар.
Згідно зі специфікацією, пунктами 1.4 і 5.1 Договору товар постачається в термін до 01.10.2014 після відправлення замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору та визначення обсягу закупівлі товару.
Відповідно до п. 5.5 Договору датою виконання зобов`язань постачальника з постачання товару є дата затвердження замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акту прийому поставленого товару (форма Додаток №4 до Договору). Зазначений акт затверджується замовником у термін не пізніше ніж п`ять днів від дати отримання військовою частиною НОМЕР_2 документів, які визначено у пункті 4.1 Договору.
У силу п. 6.2.1 Договору замовник має право зменшити обсяги закупівлі товару та загальну суму договору в залежності від реального фінансування видатків на цілі, передбачені специфікацією товару. Замовник у 10 (десятиденний) строк з дня отримання інформації про зменшення бюджетних призначень на цілі, передбачені умовами договору, письмово повідомляє постачальника про зменшення обсягу закупівлі товару, у такому випадку сторони вносять відповідні зміни до договору.
Відтак між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна" укладено Додаткову угоду №1 від 30.12.2014 про зміни умов Договору, відповідно до якої у зв`язку із фактичним обсягом видатків замовника на підставі пункту 1.3 Договору замовником прийнято рішення про зменшення обсягу закупівлі до 0 одиниць, 0,00 грн.
Крім того на підставі п. 11.6 Договору постачальником внесено забезпечення виконання умов договору в розмірі 20000 грн. Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 15.12.2014 №639).
Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" надано Військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист №24-05-1813 від 25.07.2014 "Гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю №102/07-Г", відповідно до якого банк як гарант зобов`язався виплатити військовій частині НОМЕР_1 як бенефіціару будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 20000 грн., після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, який заявляє про невиконання або несвоєчасне виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.
Гарант у десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної гарантії, та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій гарантії. Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи: не відповідають умовам гарантії; подані гарантові по закінченні строку дії гарантії.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, пров. Рильський, буд. 10-12/3, разом з: копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал ТОВ "Росінтек-Україна" не виконав свої зобов`язання за договором; карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, яка підписала вимогу і посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством. Термін банківської гарантії до 31.01.2015 включно. Зобов`язання гаранта за цією гарантією припиняються, зокрема, закінченням строку, на який видана гарантія.
Військова частина НОМЕР_1 у строк, встановлений банківською гарантією, звернулась до ПАТ "Банк Михайлівський" з листом-вимогою №350/129/138/3072/пс від 04.12.2014 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 20000 грн., зазначивши про невиконання ТОВ "Росінтек-Україна" взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару за Договором та виникнення у зв`язку з цим у відповідача обов`язку щодо виплати позивачеві гарантії в розмірі 20000 грн. Вимогу підписано тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 Сідаш В.В. До вказаної вимоги позивачем додано: 1) засвідчена копія повідомлення №129/138/1498/пс; 2) засвідчена копія доповіді про порушення строків постачання; 3) засвідчена копія картки із зразками підписів; 4) засвідчена копія гарантії.
ПАТ "Банк Михайлівський" відмовило військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні вказаної вимоги з підстав підписання її неуповноваженою особою, а також ненадання всіх належним чином оформлених документів, передбачених гарантією, а саме: 1) картки зі зразками підпису посадової особи бенефіціара, яка підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі, яким крім іншого є: договір №94/14 від 27.09.2014, що повинен містити предмет, який відповідає умовам гарантії та строки виконання поставки товарів, що є простроченими, як вказано у вимозі.
Військова частина НОМЕР_1 повторно звернулась до ПАТ "Банк Михайлівський" з листом-вимогою №350/129/138/139/пс від 20.01.2015 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 20000 грн., яку підписано уповноваженою особою командиром Військової частини НОМЕР_1 Байдак Ю.А., додавши: 1) лист Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи; 2) засвідчену копію договору від 29.07.2014 №94/14.
Однак ПАТ "Банк Михайлівський" листом №24-05-1542 від 03.02.2015 у задоволенні вимоги військової частини НОМЕР_1 знову відмовив, зазначивши про ненадання всіх належним чином оформлених документів, передбачених гарантією, а саме: 1) картки зі зразками підпису посадової особи бенефіціара (оригінал), що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копій документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором.
З огляду на викладені обставини військова частина НОМЕР_1 звернулась до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з ПАТ "Банк Михайлівський" 20000,00 грн. основного боргу, 10956,00 грн. інфляційних, 1029,04 грн. 3% річних у зв`язку з невиконанням ним гарантійних зобов`язань за гарантійним листом №24-05-1813 від 25.07.2014 (гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю №102/07-Г) щодо виплати 20000 грн. гарантії забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна" зобов`язань за Договором.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з положеннями ст.ст. 546, 560, 561, 566 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією. За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. Однак у разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.
Статтею 563 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора встановлено ст. 565 ЦК України, згідно з ч. 1 якої гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.
Водночас у силу ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Навпаки відповідно до ч. 3 ст. 565 ЦК України, якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Банківська гарантія забезпечення виконання господарських зобов`язань врегульована також ст. 200 Господарського кодексу України, згідно з якою гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2014 №639, у п.п. 1, 2 глави 4 передбачає, що банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, має переконатися в достовірності цієї вимоги. У разі отримання вимоги від бенефіціара банк-гарант (резидент) повинен перевірити справжність підписів на вимозі або в разі отримання повідомлення від іншого банку про виставлення бенефіціаром вимоги - перевірити ключі, підписи, формат SWIFT. Одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.
Отже, з умов Гарантійного листа та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 №3-63гс11.
Разом з тим слід зауважити, що відповідно до частини першої статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об`єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. (абз. 7 п. 11 постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011 за №11).
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.п. 1, 2 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 за №6).
Відповідно до ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 2. ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
За вимогами п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 за №55, "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.
Однак під час розгляду даної справи суди першої та апеляційної інстанцій не у повній мірі дотримались викладених вище вимог з огляду на наступне.
З встановлених судами обставин вбачається, що обидва звернення позивача до відповідача з листами-вимогами про сплату забезпечення виконання Договору здійснені ним у межах строку дії гарантії, однак сторони не дійшли згоди щодо відповідності доданих позивачем документів умовам гарантії.
Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли висновку, що позивачем при зверненні до відповідача з відповідними вимогами не додано документи, вказані в гарантії.
Зокрема, за висновком судів, копія картки із зразками підписів, яка була додана до листа-вимоги №350/129/138/3072/пс, засвідчена неналежною особою. Проте зі змісту судових рішень не вбачається встановлення судами на підставі відповідного приєднаного до матеріалів справи доказу обставин засвідчення копії картки із зразками підписів певною конкретною особою, з`ясування її посадового становища, а також повноважень на засвідчення відповідного документу передбаченим законом способом.
Також суди не дослідили, зразки підпису якої посадової особи містились на вказаній картці, що є суттєвим з урахуванням обставин подання при повторному зверненні листа Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи, адже повторне звернення бенефіціара з листом-вимогою до гаранта має розглядатись не окремо, а в комплексі з попереднім зверненням та з урахуванням доданих до попереднього листа-вимоги документів.
Водночас суди безпідставно зазначили, що картка із зразками підпису посадової особи бенефіціара надається бенефіціаром гарантові у вигляді оригіналу, адже під час розгляду справи ними встановлено, що згідно з умовами гарантії письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена, зокрема, разом з "карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, яка підписала вимогу і посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством".
Інші додатки до листів-вимог також належним чином не досліджувались судами першої та апеляційної інстанцій із з`ясуванням того, чи підтверджують ці документи невиконання принципалом ТОВ "Росінтек-Україна" своїх зобов`язань за договором, як того вимагають умови гарантії.
Крім того з огляду на наявність Додаткової угоди №1 від 30.12.2014 до Договору щодо зменшення обсягу закупівлі до 0 одиниць, 0,00 грн. суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у ТОВ "Росінтек-Україна" зобов`язань перед позивачем, оскільки зобов`язання, за яке відповідач мав би нести відповідальність фактично припинило своє існування до закінчення терміну дії гарантії та не може бути простроченим.
Однак вказаний висновок судів не заснований на врахуванні положень ст.ст. 562, 565 ЦК України, а також дослідженні усіх наданих сторонами під час розгляду справи доказів, зокрема, наказу Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/13711/15 (а.с. 33), який не отримав жодної правової оцінки під час вирішення даного спору із з`ясуванням наявності чи відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 35 ГПК України. Водночас не отримали правової оцінки доводи відповідача щодо здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
Більш того, судами не досліджено відповідність вимогам ст.ст. 34, 36 ГПК України і ДСТУ 4163-2003 наданих сторонами та приєднаних до матеріалів справи доказів, на підставі яких встановлено відповідні обставини під час вирішення даного спору.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 101, 105 ГПК України, тобто рішення і постанова не відповідають нормам матеріального і процесуального права, тому підлягають скасуванню.
Оскільки касаційна інстанція не наділена правом оцінки доказів, наданих сторонами у справі, а таке право належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин.
Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі №910/18643/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді О.Євсіков

Л.Іванова