ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року Справа № 904/2255/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12 липня 2017 року)

при секретарі: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність № 140 від 23.12.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність №1 від 05.01.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації і контролю якості будівництва обєктів нафтогазового комплексу держпраці»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року у справі № 904/2255/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» в особі філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи», м. Кременчук

до Державного підприємства «Центр сертифікації і контролю якості будівництва обєктів нафтогазового комплексу держпраці», м. Дніпро

про стягнення 314 132,22 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст..ст.85,99,105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» в особі філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи»- задоволені частково.

Суд стягнув з Державного підприємства Центр сертифікації і контролю якості будівництва об'єктів нафтогазового комплексу Держпраці на користь Публічного акціонерного товариства Укртранснафта в особі Філії Придніпровські магістральні нафтопроводи ПАТ Укртранснафта 228 912,38 грн. пені, 76 690,24 грн. штрафу, 4584,04 грн. витрат зі сплати судового збору,

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державне підприємство «Центр сертифікації і контролю якості будівництва обєктів нафтогазового комплексу держпраці» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити у позові.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, порушив норми матеріального права.

Зокрема, відповідач зазначає, що суд не дослідив пропуск позивачем строку на подачу позовної заяви для стягнення штрафних санкцій, оскільки строк нарахування та стягнення штрафних санкцій припинився у серпні 2016 року, а позовна заява була подана лише 07 березня 2017 року.

Крім того, апелянт вважає, що саме з вини позивача було допущено порушення строків виконання робіт, оскільки позивач не сприяв відповідачу у здійсненні певних етапів робіт.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 червня 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 13 липня 2017 року, колегію суддів у складі: ОСОБА_3 ( доповідач); судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

У зв'язку з відпусткою судді Антоніка С.Г., за розпорядженням керівника апарату суду від 19 червня 2017року, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду апеляційної скарги у справі №904/2255/17 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Дармін М.О., Іванов О.Г.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду с касувати та відмовити у позові.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року у справі № 904/2255/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації і контролю якості будівництва обєктів нафтогазового комплексу держпраці» без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з огляду, на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2015 року між сторонами у справі був укладений договір про надання послуг № 05ЕХЗ-2015, згідно умов якого Виконавець (Відповідач) зобов'язався у 2016 році надати Замовнику (Позивач) послуги з комплексного діагностичного обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану лінійної частини (підземних комунікацій нафто перекачувальних станцій (НПС)) за лотом № 5 Комплексне діагностичне обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану лінійної частини МН Лисичанськ-Кременчук 153-418 км., загальною довжиною 265 км., філії ПДМН, а Замовник зобов'язався прийняти і оплатити такі Послуги (п. 1.1. Договору).

Відповідно до умов п. 1.2. Договору, найменування і обсяг Послуг визначено у календарному плані надання послуг Додаток 2 до цього Договору та Розрахунку ціни Додаток 3 до цього Договору.

Згідно п. 1.3. Договору, результатом надання послуг є технічний звіт, вимоги до якого встановлюються у Технічних вимогах до надання послуг Додаток № 1 до цього Договору.

Сума договору, з урахуванням зміни умов договору додатковою угодою № 1 від 18.01.2016 року, становить 1 104 104,40 грн.

Передбачені договором послуги виконавець зобов'язався виконати в строк, що не перевищує 4-х календарних місяців з 1 березня 2016 року. Зміст і терміни надання окремих етапів послуг визначається Календарним планом (п. 5.1 Договору).

Згідно умов п. 5.2. договору, початком надання послуг сторони визначили 1 березня 2016 року.

Додатком № 2 до Договору, який підписано з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1, сторонами погоджено Календарний план надання послуг, згідно якого їх виконання поділено на три етапи:

перший етап збір та аналіз проектно-виконавчої та експлуатаційної документації по об'єкту, що обстежується; строк виконання - протягом одного календарного місця з дати початку надання послуг; результат - надання попереднього звіту з оформленням акта здачі-приймання наданих послуг;

другий етап виконання польових робіт; строк виконання протягом трьох календарних місяців з дати початку надання послуг; результат надання попереднього звіту з оформленням акту здачі-приймання наданих послуг;

треті етап камеральні роботи, обробка результатів польових робіт, складання технічного звіту; строк виконання протягом чотирьох календарних місяців із дати початку надання послуг; результат заключний акт здачі-приймання наданих послуг по об'єкту.

Звертаючись до Державного підприємства Центр сертифікації і контролю якості будівництва об'єктів нафтогазового комплексу Держпраці із позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 314 132,22 грн., з яких - 228 913,38 грн. пені, 76 690,24 грн. штрафу, та 8 529,60 грн. одержаної відповідачем суми, підстави отримання якої відпали (ст. 1212 ЦК України), позивач - Публічне акціонерне товариство Укртранснафта в особі Філії Придніпровські магістральні нафтопроводи посилався на неналежне виконання з боку Відповідача своїх зобов'язань за договором про надання послуг № 05ЕХЗ-2015 від 24.12.2015 року за другим та третім етапами, що є підставою для покладення на нього відповідальності шляхом стягнення передбачених п. 7.2.1 Договору санкцій у вигляді пені та штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги частково в сумі 228 912,38 грн. пені, та 76 690,24 грн. Штрафу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання другого та третього етапів робіт за договором, що у відповідності до п. 7.2.1 договору є підставою для нарахування та стягнення пені та штрафу.

Відмовляючи у стягненні з відповідача грошових коштів у розмірі 8 529,60 грн., які були сплачені Позивачем в якості оплати першого етапу надання послуг, господарський суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які Позивач просить стягнути з Відповідача, отримано останнім як оплата вартості послуг відповідно до умов вказаного договору, такі кошти набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, правовідносини за яким регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Згідно умов п. 7.2.1. договору, сторони погодили, що за невиконання або несвоєчасне виконання окремих етапів або Послуг в цілому Виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості невиконаних у встановлений строк послуг за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) % простроченої вартості. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач зобовязання за договором не виконав, послуги у встановлений договором строк не надав, внаслідок чого позивач в односторонньому порядку відмовився від договору заявою від 29.12.2016 року.

Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Судом встановлено, що згідно додатку № 2 до додаткової угоди № 1 від 18 січня 2016 року до договору, погоджений календарний план надання послуг, за умовами якого перший етап повинен бути виконаний протягом 1 календарного місяця з дати початку надання послуг, тобто, з 1 березня 2016 року, та його вартість складала 8 529,60 грн., яка була сплачена позивачем на користь відповідача.

Другий етап виконання польових робіт; строк виконання протягом трьох календарних місяців з дати початку надання послуг, тобто, з 01.03.2016 по 01.06.2016 року.

Третій етап камеральні роботи, обробка результатів польових робіт, складання технічного звіту; строк виконання протягом чотирьох календарних місяців із дати початку надання послуг, тобто, з 01.03.2016 року по 01.07.2016 року.

Оскільки відповідач прострочив виконання робіт за календарним планом, то з огляду на вищезазначене, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення пені і штрафу.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що позивач неправильно розрахував пеню за прострочення виконання другого етапу робіт, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з розрахунку позивача, розмір пені за прострочення виконання другого етапу надання послуг, вартість якого становить 983 925,60 грн., за період із 01.06.2016 по 29.12.2016 становить 208 592,23 грн., розмір пені за прострочення виконання третього етапу вартістю 111649,20 грн., за період із 01.07.2016 року по 29.12.2016 року становить 20 320,15 грн.

Таким чином, загальна сума пені, заявлена до стягнення позивачем та задоволена судом першої інстанції у зв'язку з невиконанням Відповідачем окремих етапів робіт склала 228 913,38 грн.

Статтею 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

При цьому відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на вищезазначене, розмір пені за прострочення виконання другого етапу надання послуг, вартість якого становить 983 925,60 грн., підлягає стягненню за період з 01.06.2016 по 01.12.2016 ( тобто, у межах шести місяців) та повинна становити 181 042,31 грн., а не 208 592,23 грн. , як зазначив позивач та суд першої інстанції.

В той же час, розмір пені за прострочення виконання третього етапу вартістю 111 649,20 грн., за період з 01.07.2016 року по 29.12.2016 року правильно обрахований у сумі 20 320,15 грн.

Крім того, зважаючи на те, що прострочення виконання зазначених етапів мало місце понад 30 днів, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку і про стягнення штрафу у розмірі 7% від вартості невиконаних етапів, сума якого склала 76 690,24 грн., а усього до стягнення з урахуванням пені підлягає 278 052,70 грн.

Колегія суддів також вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог на суму 8 529,60 грн., яка була сплачена Позивачем в якості оплати першого етапу надання послуг і стягнення якої позивач обґрунтовував з посиланням на статтю 1212 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З огляду на зміст наведеної статті, цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Указаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

З огляду на викладене, враховуючи те, що між сторонами було укладено договір про надання послуг № 05ЕХЗ-2015 від 24.12.2015 року, а кошти, які Позивач просить стягнути з Відповідача, отримано останнім як оплата вартості послуг відповідно до умов вказаного договору, такі кошти набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Доводи апелянта про те, що позивач не сприяв відповідачу у виконанні робт, що стало причиною прострочення виконання зобовязання є безпідставними, оскільки виходячи зі змісту п.п. Ї) п. 5.3. Технічних вимог, земляні роботи (шурфи) мали виконуватися силами Замовника в місцях, визначених Виконавцем, тобто, виконання даних робіт, безпосередньо обумовлено вчиненням із боку Відповідача певних дій, а саме визначення місця їх проведення. При цьому, повідомлення про місця проведення земляних робіт, було здійснено Відповідачем лише 27.07.2016 року (а.с.73), тобто через 27 днів після закінчення передбаченого п. 5.1 Договору строку виконання послуг, та відповідно після допущення Відповідачем прострочення виконання зобов'язання, яке і стало підставою для пред'явлення даного позову.

Неспроможними колегія суддів також вважає посилання апелянта на те, що відповідач виконав роботи, що підтверджується технічним звітом, наданим до суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що згідно пункту 5.3 договору, результати послуг по кожному етапу виконавець оформлює документами ( акти, протоколи, форми) на місці проведення робіт та попереднім звітом у відповідності до обємів, вказаних в Технічних вимогах і передає Замовнику протягом 14 днів до дня закінчення кожного етапу разом з актами здачі-прийняття наданих послуг та рахунків на оплату.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що такі акти приймання-передачі були підписані сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, оскільки розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, проте зробив помилку при розрахунку суми пені за другий етап робіт за договором, рішення суду в цій частині підлягає зміні із стягненням на користь позивача пені у загальному розмірі 201 362,46 грн., а не 228913,38 грн., із зміною відповідно розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр сертифікації і контролю якості будівництва обєктів нафтогазового комплексу держпраці» - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року у справі № 904/2255/17 змінити в частині розміру пені та розміру судового збору.

Стягнути з Державного підприємства Центр сертифікації і контролю якості будівництва об'єктів нафтогазового комплексу Держпраці на користь Публічного акціонерного товариства Укртранснафта в особі Філії Придніпровські магістральні нафтопроводи ПАТ Укртранснафта 201 362,46 грн. пені та судовий збір у сумі 4170,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.07.2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов