ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 909/188/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

за участю представників:

прокуратури: ОСОБА_2;

позивача: не зявився;

відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Калуське лісове господарство, № 66 від 05.04.2017р. (вх. № 01-05/2319/17 від 23.05.17)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017р.

у справі № 909/188/17, суддя Фанда О.М.

за позовом: Першого заступника прокурора Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ, в інтересах держави в особі Войнилівської селищної ради, смт. Войнилів Калуського району Івано-Франківської області,

до відповідача: Державного підприємства "Калуське лісове господарство", с. Вістова Калуського району Івано-Франківської області

про: стягнення збитків завданих навколишньому природному середовищу в сумі 161 407,05 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017р. у справі № 909/188/17 позов Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Войнилівської селищної ради до Державного підприємства "Калуське лісове господарство" про стягнення збитків завданих навколишньому природному середовищу в сумі 161 407,05 грн. задоволено.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Калуське лісове господарство" на користь Войнилівської селищної ради 161 407 грн.05 коп. шкоди завданої навколишньому природному середовищу, яку перерахувати на фонд охорони навколишнього природного середовища Войнилівської селищної ради.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Калуське лісове господарство" в дохід Державного бюджету України - 2 421 грн.11 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017р. у справі № 909/188/17, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 66 від 05.04.2017р. (вх. № 01-05/2319/17 від 23.05.17), в якій останній просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що позивач не надав жодного доказу, який би вказував, що державна лісова охорона порушила або недотрималась певних норм лісового законодавства та не виконала свої обовязки щодо охорони ввіреного лісового фонду від незаконних рубок.Також апелянт зазначає, що позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення у діях відповідача, а саме: недоведена протиправна поведінка державної лісової охорони ДП «Калуський лісгосп», недоведена вина відповідача та не встановлено причинного звязку між виконаннями своїх службових обовязків та вчиненими незаконними рубками. Окрім того, скаржник зазначає, що справу розглянуто господарським судом за відсутністю обох сторін, що не дало можливості відповідачу скористатися своїм правом надати пояснення суду по суті справи, хоча до суду було надіслано клопотання про перенесення судового засідання з поважних причин.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями КП Документообіг господарських судів, 23.05.2017р. справу за № 909/188/17 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желіка М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.05.2017р. апеляційну скаргу Державного підприємства Калуське лісове господарство прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2017р.

В судове засідання 12.06.2017р. відповідач (скаржник) участі свого уповноваженого представника не забезпечив, однак надіслав на адресу суду факсограмою та електронною поштою клопотання № 97 від 12.06.2017р. (вх. № 01-14/77/17 від 12.06.17, вх. № 01-04/3877/17 від 12.06.17) про долучення до матеріалів справи платіжного доручення про сплату судового збору в сумі 251,09 грн.

В судовому засіданні ухвалою від 12.06.17р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 10.07.2017р.

В судовому засіданні 10.07.2017р прокурор надав пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Позивач та відповідач явки повноважних представників не забезпечили, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалами суду про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, а, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, клопотань про відкладення розгляду справ до суду не поступало, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду заяви по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила заяву розглянути за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 10.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, яка підтримала свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 жовтня 2016 року Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області здійснено планову перевірку ДП "Калуське лісове господарство", за результатами якої виявлено неналежне виконання майстром лісу ОСОБА_3 службових обов'язків, внаслідок чого спричинено низку порушень останнього заподіяних внаслідок незаконної рубки дерев у кварталі №19, виділах №8, 10, 14 Войнилівського лісництва та у кварталі №20 виділу №1, 4 Войнилівського лісництва про що складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в народному господарстві в даний період, зокрема, ліс та інша рослинність.

Як встановлено судом, на території лісового фонду ДП "Калуське лісове господарство" виявлено низку порушень у Войнилівському лісництві, зокрема, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов"язків майстром лісу ОСОБА_3 у період з 19.09.16 по 21.10.16 на території кварталу №19 виділів №№8, 10, 14, кварталу №20 виділів №№1, 4 обходу №3 Войнилівського лісництва безперешкодно вчинено незаконні рубки 27 дерев різних порід об"ємом 37,92 метрів кубічних, а саме:

- у кварталі №19 виділу №8 виявлено незаконну рубку дерев породи дуб - 5 шт., з діаметрами пнів: 44, 49, 50, 54, 59 см. Загальний об"єм порубки складає 5,99 метри кубічні. Зазначені обставини є порушенням норм Лісового кодексу України, за що розраховано шкоду в сумі 27 032 грн.61 коп.;

- у кварталі №19 виділу №10 виявлено незаконну рубку дерев породи дуб - 10 шт., з діаметрами пнів: 43, 43, 44, 47, 51, 53, 58, 61, 62, 70 см. та 1 дерева породи липа з діаметром пня 37 см. Загальний об"єм порубки складає 14,19 метри кубічні. Зазначені обставини є порушенням норм Лісового кодексу України, за що розраховано шкоду в сумі 67 348 грн.26 коп.;

- у кварталі №19 виділу №14 виявлено незаконну рубку дерев породи дуб - 4 шт., з діаметрами пнів: 47, 50, 50, 57 см. Загальний об"єм порубки складає 4,63 метри кубічні. Зазначені обставини є порушенням норм Лісового кодексу України, за що розраховано шкоду в сумі 22 948 грн.89 коп.;

- у кварталі №20 виділу №1 виявлено незаконну рубку дерев породи дуб - 2 шт., з діаметрами пнів: 71, 76 см. Загальний об"єм порубки складає 6,53 метри кубічні. Зазначені обставини є порушенням норм Лісового кодексу України, за що розраховано шкоду в сумі 15 721 грн.68 коп.;

- у кварталі №20 виділу №4 виявлено незаконну рубку дерев породи дуб - 5 шт., з діаметрами пнів: 47, 50, 50, 53, 67 см. Загальний об"єм порубки складає 6,58 метри кубічні. Зазначені обставини є порушенням норм Лісового кодексу України, за що розраховано шкоду в сумі 28 355 грн.61 коп.

За результатами проведеної перевірки складено акт, в якому встановлено, що у зв'язку із вищезазначеними порушеннями завдано шкоду в сумі 161 407 грн. 05 коп. Розрахунок завданої шкоди здійснено згідно з таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення та неприпинення росту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665 Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу.

При винесені постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться на території України, природні ресурси його континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в межах, визначених Конституцією України.

В ст. 66 Конституції України встановлено, що кожний зобов'язаний не заподіювати шкоду природі.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що природні ресурси України є власністю народу України, який має право на володіння, використання та розпорядження природними багатствами республіки.

Статтею 5 цього Закону визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ).

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011р. за №454/2011, Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників".

Статтею 107 Лісового кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу здійснюється з врахуванням вимог постанови КМУ №665 від 23.07.2008р. "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу". Пунктом 1 вказаної постанови КМУ затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту.

Таким чином, природоохоронне законодавство насамперед покладає відповідальність щодо відшкодування шкоди заподіяної незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників на підприємства, установи, організації та громадян, які заподіяли таку шкоду. А у випадку не встановлення осіб, які винні у заподіянні такої шкоди, судам слід виходити з того, що обов'язок із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №17 визначено, що незаконною визначається порубка дерев і чагарників, яка вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч. 1 ст. 17 Лісового Кодексу України).

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст.19, п.5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п.5 ч.2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустив незаконну рубку лісу, що є підставою для стягнення з нього шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Тому обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створення сприятливих умов для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів, в т.ч. і на відповідача у даній справі.

Відповідач, як винна особа, повинен відшкодувати завдану державі шкоду внаслідок порушення природоохоронного законодавства в повному обсязі. Відповідачем не надано суду обґрунтованих доказів на спростування висновків акту перевірки, розрахунку розміру шкоди. Не надано також і доказів відшкодування в добровільному порядку шкоди, заподіяної внаслідок допущення відповідачем незаконної вирубки дерев.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Судом враховується, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто, проявом їх протиправної поведінки є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.12.2016 року, яка набрала законної сили, встановлено факт завдання працівником відповідача ОСОБА_4 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина службової особи відповідача у неналежному виконанні обовязку по охороні лісу та незабезпечені його збереження належним чином встановлено на підставі судового рішення, що набрало законної сили та доведена в порядку кримінального судочинства з дотриманням усіх вимог процесуального законодавства, що у відповідності до ст. 105 ЛК України, ст.1172 ЦК України, є підставою для покладення цивільної відповідальності за заподіяну шкоду на юридичну особу.

Крім того, як правомірно зазначив місцевий господарський суд, факт незаконної порубки дерев, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено також складеним за наслідками перевірки актом від 21.10.16, які є чинними на час вирішення спору та підписані представником відповідача без жодних зауважень.

З огляду на викладене вище, відповідач повинен був відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок допущення ним незаконної вирубки дерев.

Така шкода вираховується на підставі такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008р. №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Колегія суддів перевіривши долучений до матеріалів справи розрахунок, погоджується з висновком місцевого суду, що він здійснений вірно, а отже розмір шкоди, заподіяної внаслідок допущення відповідачем незаконної вирубки дерев складає 161 407 грн. 05 коп.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на доведення позивачем факту заподіяння шкоди державі, її розміру, причинно-наслідкового зв'язку із заподіяною шкодою та діями відповідача, визначення позивача як органу, уповноваженого від імені держави здійснювати конкретні функції у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави шляхом подання позову до суду та участі в судових засідання з метою такого захисту.

Також необґрунтованими є посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у ненаданні відповідачу захисту своїх прав в судовому засіданні.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому відповідач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача, щодо відкладення розгляду справи, тому дані твердження відповідача є безпідставними. Окрім того, місцевим господарським судом вжито усіх необхідних заходів, щодо повідомлення сторін про розгляд даної справи для забезпечення належної реалізації ними права на судовий захист свої прав та обовязків.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає задоволення позовних вимог правомірним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.2017р. в справі за номером 909/188/17 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства Калуське лісове господарство, № 66 від 05.04.2017р. (вх. № 01-05/2319/17 від 23.05.17) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 12.07.2017р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Костів Т.С.

Суддя Желік М.Б.