РІШЕННЯ

04.07.2017Справа №908/489/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 908/489/17

за позовом Остриківської сільської ради, с. Остриківка Токмацького району Запорізької області,

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

про визнання договору недійсним,

за участю представників:

позивача - Пенькова О.Ю. (довіреність від 06.03.2017 №б/н);

відповідача - Голець Г.В. (довіреність від 10.02.2017 №14-21).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Остриківська сільська рада (далі - Рада) звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Товариство) про визнання недійсним договору від 15.10.2012 №14/5412/12 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 було порушено провадження у справі №908/489/17 та призначено судовий розгляд на 30.03.2017.

Відповідач 10.04.2017 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке: посилаючись на укладення Договору сільським головою з перевищенням повноважень, позивач не надає суду жодних рішень сільської ради з приводу Договору, а також не надає доказів, які б вказували на проведення Радою службового розслідування за фактом перевищення службових повноважень, вжиті заходи, дисциплінарне стягнення чи інше; не відповідає дійсності твердження позивача про те, що про існування Договору Рада дізналася зі справи №908/38/17 за позовом Товариства до Ради про стягнення 2 071 172,38 грн.; вказане спростовується розпорядженням Запорізької обласної державної адміністрації (далі - Адміністрація) від 02.07.2012 №309 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність», а також розпорядженням Адміністрації від 28.12.2012 №667 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови облдержадміністрації від 02.07.2012 №309 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність» з додатком, в якому пунктом 53 вказана назва об'єкту «Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва»; крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог Ради.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.04.2017 було ухвалено передати матеріали справи №908/489/17 за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку статей 15, 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

За результатами автоматизованого розподілу справу №908/489/17 передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 прийнято справу №908/489/17 до провадження та призначено розгляд справи на 23.05.2017.

23.05.2017 Радою подано додаткові пояснення щодо обґрунтування позовних вимог.

У судовому засіданні 23.05.2017 було оголошено перерву до 14.06.2017.

Позивач 14.06.2017 і 04.07.2017 подав суду додаткові пояснення стосовно відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 14.06.2017 оголошено перерву до 04.07.2017.

Відповідач 15.06.2017 подав суду додаткові пояснення щодо викладених позивачем доводів у поясненнях, поданих суду 14.06.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 04.07.2017 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 04.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.10.2012 Радою (замовник) і Товариством (Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») було укладено Договір, за умовами якого:

- Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 26.08.2009 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» (далі - Розпорядження) та на умовах Договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу «Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»», та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання, здійснює фінансування добудови об'єкта газопостачання: «Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва» (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується здійснити добудову об'єкта, введення його в експлуатацію згідно з чинним законодавством України і умовами Договору, забезпечити передачу його, як цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об'єкта (пункт 1.1 Договору);

- замовник зобов'язується протягом року, наступного за роком введення об'єкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об'єкта (підпункт 2.3.15 пункту 2.3 Договору);

- загальний обсяг фінансування за Договором складає 1 927 493 грн. (пункт 3.1 Договору);

- фінансування Нафтогазом робіт із завершення будівництва об'єкта буде здійснюватись в межах витрат, передбачених фінансовим планом та збалансованим бюджетом грошових коштів Нафтогазу на відповідний період (пункт 3.3 Договору);

- Договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками та діє до повного повернення Нафтогазу суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови об'єкта згідно з Договором (пункт 7.1 Договору).

Договір було укладено Радою і Товариством на виконання Розпорядження, згідно з яким: КМУ погодилося з пропозицією Міністерства палива та енергетики та Товариства щодо фінансування Товариством робіт з добудови підвідних газопроводів (далі - газопроводи) відповідно до затвердженого Товариством переліку; взято до відома, що для забезпечення добудови газопроводів Товариство укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Товариства; Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській держадміністраціям сприяти відведенню земельних ділянок для добудови газопроводів та підготовці необхідних дозвільних документів, а також введенню добудованих газопроводів в експлуатацію та передачі їх у державну власність.

За приписами частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої і другої статті 23 Бюджетного кодексу України (в редакція, яка діяла на момент укладення Договору) будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 51 Бюджетного кодексу України будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Відповідно до розпорядження Адміністрації від 02.07.2012 №309 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність» і розпорядження від 28.12.2012 №667 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови облдержадміністрації від 02.07.2012 №309 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність» з додатком, Адміністрацією було надано доручення Управлінню капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації та райдержадміністраціям спільно з органами місцевого самоврядування, зокрема, у встановленому законодавством порядку підготувати документи щодо внесення змін до бюджетних призначень та розроблення бюджетних запитів на забезпечення бюджетних видатків для розрахунків з Товариством в межах здійсненого нею фінансування на добудову відповідних газопроводів.

Разом з тим, Радою не вживалися заходи щодо виконання вказаних розпоряджень, а доказів протилежного суду не подано.

Пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова №11) передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Згідно з пунктом 3.4 Постанови наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність або відсутність у сільського голови ОСОБА_4 необхідних повноважень для підписання Договору.

Крім того, в матеріалах справи наявна декларація про готовність об'єкта до експлуатації, згідно з якою рішенням Ради від 29.04.2012 №28 було затверджено проектно-кошторисну документацію «Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва».

Таким чином, Раді було відомо про існування Договору, а також вчинялися дії щодо його виконання, у зв'язку з чим позовні вимоги Ради є необґрунтованими та безпідставними, а тому замовленню не підлягають.

Що ж до заявленого відповідачем пропуску Радою строку позовної давності щодо звернення до суду з даними позовними вимогами, то слід зазначити таке.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами третьою, четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою 13.03.2017, що підтверджується печаткою канцелярії суду, пропустив передбачений законом строк позовної давності, оскільки про необхідність укладення Договору з Товариством дізналося у першій половині 2012 року.

Інші доводи позивача. викладені ним у позові, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з частиною п'ятою статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 07.07.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук