РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017Справа №910/4022/17

За позовомПриватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал";
До Житлово-будівельного кооперативу "Хімік-22";
Простягнення 122 398,39 грн.;
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Березова І.Г., представник за довіреністю № б/н від 05.05.2017 р.;
Від відповідача: Сенчило В.В., представник за довіреністю № 1/17 від 13.04.2017 р.; Басюк І.В., керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія Київводоканал" звернулося до суду з позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Хімік-22" 65 701,56 грн. заборгованості з оплати послуг, наданих за договором на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 11.05.2006 № 06610/4-03, 35 836,97 грн. інфляційних втрат, 5 659,70 грн. 3 % річних, 11 915,09 грн. пені та 3 285,07 грн. штрафу.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4022/17 від 16.03.2017, яку призначено до розгляду на 25.04.2017.

25.04.2017, 18.05.2017 та 01.06.2017 у судових засіданнях оголошувалася перерва відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з документами, поданими позивачем, судом було встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія Київводоканал" змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія Київводоканал", а тому розгляд справи відбувається в урахуванням таких змін, які не пов'язані з правонаступництвом юридичної особи.

Під час розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на прострочення відповідача в частині виконання грошових зобов'язань за договором та відсутність підстав для ухилення від їх виконання. Згідно з поданим позовом, заявленою до стягнення є сума боргу з оплати послуг водопостачання і водовідведення за період з 01.07.2014 по 30.11.2016. Зважаючи на прострочку зі сплати основного боргу, позивачем було проведено відповідачу нарахування по ст. 625 Цивільного кодексу України та штрафні санкції. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує, що у відповідача виникла заборгованість за надані послуги, зокрема, за кодом 3-319 у період з 01.07.2014 по 01.11.2016 у розмірі 29 671,07 грн. та за кодом 3-50319 у розмірі 65 701,56 грн., що підтверджується актами зняття показань з приладу обліку, розшифровками рахунків абонента, дебетово-інформаційними повідомленнями та/або їх реєстрами про виставлення рахунків до банківської установи відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на безпідставність включення до ціни позову вартості послуг водопостачання води, яка йде на підігрів та використовується Публічним акціонерним товариством "Київенерго", а також приймання стоків цієї води, на неправильність даних, використаних позивачем для формування ціни позов та неналежність доказів. Згідно з поданим відповідачем зустрічним розрахунком, визнаними споживачем є борг у сумі 106 323,17 грн., з яких 31 213,29 грн. основна заборгованість, 17 811,58 грн. інфляційні нарахування та 3 298,30 грн. 3 % річних. Зважаючи на невірність визначення позивачем суми основного боргу, відповідач вважає позовні вимоги в частині пені та штрафу безпідставними та просить їх відхилити.

01.06.2017 в судовому засіданні представник відповідача надав суду для залучення до матеріалів справи платіжні доручення про сплату на користь відповідача заборгованості в сумі 29 671,07 грн. боргу за кодом абонента 3-319 та 7 488,97 грн. нарахувань за ст. 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (наразі - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія Київводоканал") в якості постачальника та Житлово-будівельним кооперативом "Хімік-22" (за текстом договору - абонент) 11.05.2006 року було укладено договір № 06610/4-03 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Пунктом 1.1 вказаного договору встановлено, що за цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на прийняття стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих послуг, дотримуватись порядку користування питною водою, встановленому Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65 (Правила користування) та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 Правила приймання).

Строк дії договору встановлено сторонами у п. 7.1, де вказується що його укладено на один рік з наступною подальшою прологнацією на новий строк, якщо за 20-ть днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Доказів припинення вказаного договору сторонами суду подано не було.

За змістом п. 2.2 та п.п. 3.3.5 договору абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, крім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих абонентом. Зняття показань лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента. Для абонентів із стабільним об'ємом водоспоживання (до 30 м куб із незначним коливанням) зняття показників може здійснюватись щоквартально (п.п. 2.1.2).

Згідно п.п. 2.1.4 договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків відповідно до розділу 12 Правил користування та Правилами приймання.

У п.п. 2.2.1 договору було передбачено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або в паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою абонента оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня представлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та в цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п.п. 2.2.2).

Спір виник у справі у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором по оплаті наданих послуги з водопостачання та водовідведення.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За розрахунком Позивача, заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем за договором у період з 01.07.2014 по 30.11.2016 послуг з водопостачання та водовідведення складає 65 701,56 грн. і складається з боргу за постачання питної води та приймання її стоків, а саме:

- за кодом 3-296 відповідач спожив послуг на суму 456 319,40 грн., оплатив 426 648,33 грн. (з них 38 341,37 грн. зараховано в рахунок погашення боргу за попередній період) та заборгував 29 671,07 грн.;

- за кодом 3-50319 відповідач спожив послуг на суму 557 272,65 грн., оплатив 494 013,50 грн. (з них 38 341,37 грн. зараховано в рахунок погашення боргу за попередній період) та заборгував 65 701,56 грн. з урахуванням проведеного позивачем перерахунку на суму 2 442,41 грн.

Про запровадження кодів Х-ХХХ та ХХ-5ХХХХ позивач повідомив відповідача листом від 03.04.2012 № 08/3884, де вказується, що з березні 2012 року для правильного відображення бухгалтерського і податкового обліку та розділення обсягів холодного і гарячого водопостачання розрахунковим департаментом здійснюватиметься нарахування за спожиті послуги за кодами двох типів: перший - для здійснення розрахунків за холодну воду і відповідний об'єм стоків, другий - для здійснення розрахунків за холодну воду у складі гарячої води та відповідний об'єм стоків.

На суму боргу за кожним з кодів споживання позивач нарахував відповідачеві 35 836,97 грн. інфляційних втрат, 5 659,70 грн. 3 % річних, 11 915,09 грн. пені та 3 285,07 грн. штрафу, з них за кодом 3-296 13 295,07 грн. інфляційних втрат, 2 379,78 грн. 3 % річних, 2 270,10 грн. пені, за кодом 3-50319 35 836,97 грн. інфляційних втрат, 5 659,70 грн. 3 % річних та 11 915,09 грн. пені.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу спожите водопостачання та водовідведення води, що йде на підігрів (код №3-50319), зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виробник житлово-комунальних послуг це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

За змістом ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Централізоване водовідведення являє собою господарську діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначався Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 № 65.

З 18.10.2008 вступили в силу нові Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до п. 3.13 Правил № 190 розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію.

Отже, виходячи з положень п. 3.13 Правил № 190 виробником комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води є суб'єкт господарювання, на балансі якого знаходиться бойлер.

За твердженнями відповідача, які не були спростовані або ж заперечені позивачем, Житлово-будівельний кооператив "Хімік-22" не має у власності, господарському віданні, оперативному управлінні чи користуванні бойлери, теплові пункти, котельні тощо.

Більше того, відповідач надав для залучення до матеріалів справи договір, яким регулюються правовідносини Житлово-будівельний кооператив "Хімік-22" з підприємством - виробником комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води, яким є Приватне акціонерне товариство "Київенерго", а саме: договір про надання послуги з централізованого постачання гарячої води від 01.05.2015 № 00100.

Умовами укладеного позивачем та відповідачем договору передбачено постачання позивачем відповідачу питної води, яка споживається відповідачем та обліковується лічильниками у кубічних метрах, та не передбачено оплати відповідачем питної води, яка буде постачатись йому для виготовлення гарячої води з огляду на відсутність на балансі підприємства бойлерів та котелень.

З установлених судом фактичних обставин справи слідує, що у відповідача відсутній обов'язок оплачувати вартості води, яка йде на підігрів, нарахованої позивачем за кодом № 3-50319.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2012 у справі № 1/415-26/184, від 30.01.2014 у справі № 910/12493/13 від 19.02.2015 у справі № 27/135, у справі № 910/32462/15.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти для підігріву необхідно відмовити.

Оскільки позивач не виокремлює у своєму розрахунку суму послуг за постачання холодної води, які йде на підігрів, у суду відсутні можливості та процесуальні підстави проводити власний розрахунок цієї суми, адже доведення своєї правової позиції та подання доказів на підтвердження власних вимог є обов'язком особи, яка звернулася до суду і такий обов'язок повинен виконуватися добросовісно.

Розглядаючи заявлений спір суд враховує, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за № 403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 вказаних Правил приймання вони поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Відповідно до п. 1.4 Правил приймання абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

За змістом п. 2.4 Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих правил, місцевих правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь позивача.

Згідно з зустрічним розрахунок відповідача, який не заперечує проти наявності у нього зобов'язань перед позивачем з оплати стоків гарячої води, за спірний період Житлово-будівельним кооперативом "Хімік-22" були спожито таких послуг вартістю 68 907,39 грн., а оплачено у листопадів 2016 року в сумі 67 365,17 грн., у зв'язку з чим борг відповідача становить 1 542,22 грн., інфляційні нарахування на суму боргу 11 568,42 грн., 3 % річних - 2 052,49 грн.

Листом від 03.04.2012 № 08/3884 позивач, серед іншого, повідомив відповідача про те, що нараховуватиме оплату за стоки холодної води за даними житлово-експлуатаційних організацій щодо нарахування населенню за гарячу воду, а не за показаннями лічильників на центральних теплових пунктах.

Частиною 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

На підтвердження позовних вимог щодо сплати послуг, що стосуються постачання холодної води у складі гарячої води та її стоків, позивач надав акти про зняття показань з приладу обліку, розшифровки рахунків абонента, дебетові повідомлення, реєстри платіжних повідомлень та довідки про їх виставлення банківській установі.

Як вбачається з представлених матеріалів, формування ціни позову в описуваній частині відбувалося не за даними приладу обліку відповідача як абонента водоканалу та споживача послуг в розумінні наведених вище нормативних актів.

Зазначені акти за кодом 3-50319 не підписані відповідачем, не містять його печатки оскільки Житлово-будівельний кооператив "Хімік-22" не уповноважений на їх документальне оформлення як споживач. Так, як вже було встановлено судом, відповідач не має у власності, господарському віданні, оперативному управлінні чи користуванні бойлери, теплові пункти, котельні тощо та отримує послуги з постачання гарячої води від Приватного акціонерного товариства "Київенерго" через його центральний тепловий пункт, а тому дані приладів обліку, вказані позивачем у приєднаних до матеріалів справи актах про зняття показань приладу обліку, не можуть слугувати вихідними даними для формування ціни послуг з приймання стоків гарячої води, адже ці прилади обліку не належать відповідачеві (або ж не використовуються ним на відповідній правовій основі).

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені судом обставин справи та зважаючи на умови договору, позовні вимоги про стягнення вартості послуг з водовідведення холодної води, яка йде на підігрів судом відхиляються як недоведені.

При цьому, суд враховує умови п.п. 2.2.3 договору та відсутність у матеріалах справи повідомлень відповідача про незгоду щодо кількості або вартості послуг, надісланих позивачеві у десятиденний строк з дня направлення розрахункового документу до банківської установи, проте не вважає, що відсутність цих повідомлень унеможливлює відхилення позовних вимог, оскільки задоволення позову, так само як і відхилення заперечень сторін повинне відбуватися в межах правового поля, в рамках законодавства та виходячи з суті угоди, а не дотримання похідних від основного зобов'язання формальностей.

Також, підлягають відхиленню позовні вимоги про стягнення пені та нарахувань за ст. 626 Цивільного кодексу України як похідні вимоги від стягнення основного боргу з оплати послуг водопостачання та водовідведення холодної води у складі гарячої.

Щодо решти позовних вимог про стягнення 29 671,07 грн. боргу за водопостачання та водовідведення холодної води за кодом 3-319 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Прострочення на суму 29 671,07 грн. щодо сплати вартості послуг водопостачання і водовідведення холодної води за спірний період відповідач визнав та здійснив її перерахування на користь позивача після порушення провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням від 30.05.2017 № 23. У зв'язку з цим, слід вважати, що предмет спору в цій частині позовних вимог між сторонами відсутній, а тому провадження у справі на суму 29 671,07 грн. підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім суми основного боргу з оплати вартості послуг водопостачання і водовідведення холодної води позивач також просив стягнути з відповідача 13 295,07 грн. інфляційних втрат, 2 379,78 грн. 3 % річних.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені судом обставини порушення відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем у частині оплати вартості послуг водопостачання і водовідведення холодної води за період з червня 2014 по листопад 2016, позовні вимоги за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірно заявленими.

Згідно з зустрічним розрахунком відповідача сума інфляційних втрат за спірний період становить 6 243,16 грн., 3 % річних - 1 245,81 грн.

Перевіривши розрахунки сторін з нарахувань за ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає обґрунтованим і арифметично вірним розрахунок відповідача.

Враховуючи перерахування відповідачем на користь позивача 6 243,16 грн. інфляційних втрат та 1 245,81 грн. 3 % річних згідно з платіжним дорученням від 30.05.2017 № 231, провадження у справі на суму 4 488,97 грн. підлягає припиненню, а в решті - відхиленню.

Позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 3 285,07 грн. не задовольняється судом, з огляду на наступне.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 5 % від несплаченої суми.

Відповідно до п. 3.6 Договору щомісячно Постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно договору.

Заявляючи вимогу про стягнення штрафу відповідно до п. 4.6 договору, позивач обчислює її від загальної суми основного боргу (65 701,56грн.).

Однак, суд не погоджується з зазначеним позивачем розрахунком та вважає, що з аналізу вказаного пункту договору слідує, що штраф повинен нараховуватись на суму платіжної вимоги (рахунку), які відповідач відмовився сплатити, адже фактично не оплатив, та не повинен нараховуватись на всю суму заборгованості в цілому або на залишок частково сплачених рахунків від яких відповідач не відмовлявся.

Таким чином, позовні вимоги заявлені на підставі п. 4.6. договору про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 285,07 грн. залишаються без задоволення.

Зважаючи на викладене, провадження у справі на суму 37 160,04 грн. припиняється, а у решті - позов відхиляється. Судові витрати покладаються на відповідача із розрахунку 37 160,04 грн., оскільки факт погашення відповідачем цієї суми мав місце після звернення позивача до суду з указаним позовом.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 37 160,04 грн.

2. В іншій частині позову відмовити повністю.

3. Cтягнути з Житлово-будівельного кооператива "Хімік-22" (02222, м. Київ, вул. Лаврухіна, 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) 557 (п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 19.07.2017 р.