КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа№ 910/352/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Клочко О.В., довіреність

від відповідача - Вадовський В.С., довіреність №б/н від 11.01.2017 року,

від третіх осіб 1, 2- не з'явилися,

слухач - ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1

слухач - ОСОБА_5, паспорт НОМЕР_2

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року

у справі №910/352/17 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"

за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2) Національний банк України

про стягнення 27458969,57 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" подало до господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" про стягнення 27458969,57 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2017 року залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі №910/352/17 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 27073218,34 грн. заборгованості по кредиту, 320884,24 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 36225,28 грн. пені, та 206484,40 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №1332-10 від 28.09.2010 року в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у строк та у розмірі, встановлених таким договором, що є підставою для стягнення заборгованості, а також застосування штрафних санкцій за порушення зобов'язань за договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі №910/352/17 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги. Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про призначення судової експертизи. Крім того, апелянт звертає увагу, що Банк втратив право на надання банківських послуг та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відсотків по кредитам.

Також скаржник вважає, що його зобов`язання за договором поруки припинилися посилаючись на ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України. Крім того відповідач вказує, що позивачем порушено строк встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Скаржником зазначено також те, що місцевий господарський суд порушив норми процесуального права, оскільки відповідачу було відмовлено у задоволенні усного клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 року апеляційну скаргу колегією суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Дідиченко М.А. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" прийнято до провадження.

30.06.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

03.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року розгляд справи відкладено на 17.07.2017 року.

17.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду справи.

17.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

17.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів.

В судовому засіданні 17.07.2017 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представники третьої особи1 та третьої особи2 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань не подавали, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.

Представники позивача та відповідача не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представників третьої особи1 та третьої особи2.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що третя особа1 та третя особа2 були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників третьої особи1 та третьої особи2.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Банк «Фінанси та Кредит" (позивач, кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» (позичальник, боржник) було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1332-10 (далі - кредитний договір). (т.1, а.с. 39-46).

Відповідно до п. 1.1. та 2.4. Кредитного договору Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 42 500 000, 00 грн. строком до 25.03.2035 року, а Позичальник зобов'язався сплатити за користування кредитними коштами відсотки по ставці відповідно до п. 3.1. Кредитного договору.

Потягом дії кредитного договору, сторонами змінювався розмір відновлювальної кредитної лінії, шляхом укладання додаткових угод від 07.02.2011 року (т.1, а.с. 51-53) та від 22.04.2014 року (т.1, а.с. 78-79), якими було встановлено, що Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27 500 000, 00 грн.

Згідно з п. 2.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний щомісячно в строк до 30 (31) числа кожного місяця проводити погашення заборгованості кредитних коштів в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого складає 551 709, 00 грн. Перше погашення платежу Позичальник здійснює до 31.10.2010 року включно.

Крім того, сторонами змінювались строки оплати відсотків та чергових платежів за кредитним договором шляхом укладення додаткових угод від 29.10.2010 року (т.1, а.с. 49), від 27.04.2011 року (т.1, а.с. 54), від 01.12.2011 року (т.1, а.с. 61-62), від 30.12.2011 року (т.1, а.с. 64), 31.01.2012 року (т.1, а.с. 65), 01.03.2012 року (т.1, а.с. 66), 30.03.2012 року (т.1, а.с. 66), 31.07.2012 року (т.1, а.с. 67-68), 04.10.2012 року (т.1, а.с. 69), 03.04.2013 року (т.1, а.с. 75), 04.07.2013 року (т.1, а.с. 76), 29.10.2013 року (т.1, а.с. 77), 13.03.205 року (т.1, а.с. 80-81), якими встановлено, що Позичальник зобов`язаний по березень 2032 року включно, щомісячно в строк до 30 (31) числа кожного місяця проводити погашення заборгованості кредитних коштів в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого складає 265 755, 00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору, з врахуванням змін внесених додатковою угодою 01.02.2011 року, додатковою угодою від 07.02.2011 року, додатковою угодою від 13.03.2015 року Позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в валюті кредиту, по відсотковим ставкам:

- рахунок обліку заборгованості 2063.2.00.11016.01, рахунок обліку відсотків 2068.6.00.11016.02 у валюті кредиту по ставці 10,25 відсотка річних за період з 01.02.2011 року до строку повернення кредиту, зазначеного у п. 2.4. Кредитного договору;

- рахунок обліку заборгованості 2063.2.00.11016.01, рахунок обліку відсотків 2068.6.00.11016.02 у валюті кредиту по ставці 21.50 відсотка річних за період з 13.03.2015 року до строку повернення кредиту, зазначеного у п. 2.4. Кредитного договору;

У випадку порушення Позичальником строків погашення згідно графіку погашення кредитної лінії:

- 43, 00 відсотків річних від суми невиконаного вчасно зобов`язання по кредиту згідно вищезазначеного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частки кредиту) до фактичного погашення судної (основної) заборгованості, але не більше кінцевого строку погашення кредиту, визначеного п. 2.4. Кредитного договору;

- 43, 00 відсотків річних за період з дати, зазначеної в п. 2.4 Кредитного договору до дня фактичного погашення позичкової (основної) заборгованості.

У відповідності до п. 3.3. Кредитного договору, розрахунок відсотків проводиться за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника, до моменту повернення коштів на позичковий рахунок. Розрахунок відсотків за день видачі проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Розрахунок відсотків проводиться виходячи 365 днів в році (366 днів в високосному році), в місяці - по календарю, позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредиту, вказаному в Кредитному договорі.

Пунктом 3.4. Кредитного договору з врахуванням додаткових угод від 07.02.2011 року, 31.07.2012 року та 31.07.2012 року нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами проводиться щомісячно. Позичальник сплачує відсотки в строк з 26 до 30 (31) число кожного місяця включно, в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого встановлений в п. 2.4. Кредитного договору. В день погашення ануїтетного платежу Позичальник сплачує відсотки, нараховані за користування кредитними коштами за період з дати погашення попереднього ануїтетного платежу до дати погашення поточного ануїтетного платежу.

Датою сплати відсотків є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в п. 3.2. Кредитного договору. (п. 3.5. Кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплату відсотків за весь період користування кредитом до настання строку зазначеного в п. 2.4. цього Договору, а Позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі відсотки протягом 1 (робочого) дня з моменту отримання вимоги банку, у випадках:

порушення Позичальником будь-яких умов цього договору, в тому числі і щодо несплати або прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами;

не виконання чи не належне виконання Позичальником п. 5.7. Кредитного договору;

позичальник в період дії Кредитного договору допускав порушення зобов'язань перед Банком, передбачені договором, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань по даному Договору.

Згідно з п. 7.1. Кредитного договору за просрочку повернення кредитних коштів і/або сплати відсотків та/або комісійної винагороди позичальник сплачує Банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. Кредитного договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язань по сплаті процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Також, позивачем надано Кредитний договір №24 від 24.03.2014 року укладений між Національним банком України (кредитор) та ПуАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (позичальник). (далі Кредитний договір №24; т.1, а.с. 89-97).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору №24 кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 1 000 000 000, 00 грн. на строк з 24.03.2014 року до 13.03.2015 року (включно).

Крім того, в матеріалах справи також наявний договір застави майнових прав №24/ЗМП від 24.03.2014 року укладений між Національним банком України (заставодержатель) та ПуАТ «Банк «Фінанси та Кредит». (далі Договір застави; т.1, а.с. 106-114).

Відповідно до умов Договору застави AT «Банк та Кредит» передав в заставу Національному банку України права вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема, як було зазначено позивачем і за кредитним договором, який був укладений з відповідачем 1.

Як було зазначено позивачем, позичальником не виконувались в повному обсязі та в строки, визначені Кредитним договором зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та штрафним санкціям.

В матеріалах справи наявна копія вимоги про повернення кредитних коштів та сплату відсотків №3-243110/13030 від 21.12.2016 року, яку позивач направив відповідачу. (т.1, а.с. 82-87). Докази направлення вказаної вимоги наявні у матеріалах справи. (т.1, а.с. 88).

Як підтверджується матеріалами справи, і що вірно встановлено судом першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором та перерахував на поточний рахунок відповідача кошти в межах ліміту кредитування, що підтверджується меморіальними ордерами, виписками по особовим рахункам ТОВ «Ініціатор-Ріелті» та платіжним дорученнями по договору №1332-10 від 28.09.2010 року (т.2, а.с. 4-264).

Відповідач в свою чергу порушив умови договору в частині оплати відсотків за користування кредитними коштами та повернення суми кредиту.

Предметом позову є вимоги про стягнення заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію №1332-10 від 28.09.2010 року в сумі 27 458 969, 57 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внаслідок укладення кредитного договору між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною другою статті 345 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою та частиною третьою ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, 18.12.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ №898 від 17.12.2015, прийнято рішення №230 про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатору банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що банком після відкликання ліцензії та запровадження процедури ліквідації банку, неправомірно здійснювались нарахування відсотків та пені за договором кредиту, відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснення нарахування відсотків та пені за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій на підставі Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Законодавством України, зокрема, Законом України "Про банки і банківську діяльність" не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора. Зобов'язання відповідача випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним. В даному випадку, відкликання ліцензії ПАТ "Банк "Фінанси і Кредит" не впливає на дійсність кредитного договору, укладеного між сторонами.

Також, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Вказані доводи колегією суддів також відхиляються з підстав необґрунтованості виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України , суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування. В свою чергу, виходячи із доводів сторін та поданих ними доказів на відповідність їх належності і допустимості як доказів, які підтверджують вимоги або заперечення сторін, здійснюється під час розгляду справи по суті з урахуванням усіх обставин справи в сукупності та перевіркою їх належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що в матеріалах справи наявні пояснення та розрахунки сторін з зазначенням показників на підставі яких вони їх здійснювали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених ст. 79 Господарського процесуального кодексу України підстав для призначення у справі судової експертизи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено порушення зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту в сумі 27 073 218, 34 грн., та сплати відсотків за користування кредитом в сумі 320 884, 23 грн., чим допущено порушення і приписів ст. 526, 530, 553, 554, 559, 1049, 1054 Цивільного кодексу України. Заборгованість відповідача в цій частині (приймаючи до уваги контра розрахунок відповідача, т. 3, а.с. 61-71) є обґрунтованою та документально доведеною, підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку відповідача. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення суми наданого кредиту та сплати процентів за його користування станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, як і на час апеляційного провадження у справі - надано не було.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача сплати заборгованості по кредиту в сумі 27 073 218, 34 грн., та сплати відсотків за користування кредитом в сумі в сумі 320 884, 23 грн. - є законними, обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в цій частині.

Також, у зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідачем суми нарахованих процентів та основної суми кредиту, позивач просив у позові стягнути з відповідача за період з 07.06.2016 року по 05.12.2016 року пеню в сумі 4 625, 12 грн. за несвоєчасну сплату кредиту та 21 613, 89 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Згідно з п. 7.1. Кредитного договору за просрочку повернення кредитних коштів і/або сплати відсотків та/або комісійної винагороди позичальник сплачує Банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. Кредитного договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язань по сплаті процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення показників пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, з урахуванням періоду нарахування вказаних показників з 07.06.2016 року (дата, визначена позивачем самостійно) по 05.12.2016 року, сум, строків та ставок нарахувань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 320 884, 24 грн. пені враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі № 910/352/17 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі № 910/352/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі № 910/352/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/352/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

М.А. Дідиченко