ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. Справа № 925/593/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився (клопотання про розгляд без участі);

від відповідача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Німецьке Підприємство з іноземними інвестиціями "Агрофірма Текуча" про стягнення 49 500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача в порядку регресу коштів в сумі 49 500,00 грн. після виплати страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль внаслідок ДТП.

Представник позивача в жодне судове засідання не з'явився, направив до суду ряд клопотань про розгляд справи за відсутності свого представника, всі необхідні додаткові пояснення та документи суду надав, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача проти позову заперечує, оскільки вини його водія Камазу у скоєнні ДТП не доведено, до адміністративної відповідальності внаслідок даної події водій не притягувався, протокол про адміністративне правопорушення не складався, в зв'язку з чим просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд вважає, що відсутні перешкоди у розгляді справи за відсутності представника позивача і розгляд спору можливий за наявними у справі документами.

Заслухавши доводи і пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що у позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

11.12.2015 постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області (а.с. 14-15) було встановлено, що 02.09.2015 об 11 год. 40 хв. на перехресті вул. Київська та Центральна, 48 в с. Текуча, Уманського району, Черкаської області громадянка ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем Фольксваген Транспортер, д.н.з. НОМЕР_1 та виїжджаючи на рівнозначне перехрестя, не врахувала дорожню обстановку, не впоралась з керуванням, не надала дорогу автомобілю Камаз 5511, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався з правої сторони, внаслідок якого сталося ДТП. Судом закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки строк притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності сплив.

Також у постанові вказано, що, на думку суду, в ході розгляду справи було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 02.09.2015 сталась з вини обох водіїв транспортних засобів.

У відповідності до ст. 1, 6, 22, 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року, страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст. 18 Закону України "Про страхування", договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 10 цього ж Закону визначено, що страховим платежем (а це страховий внесок, страхова премія) є плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Відповідно до довідки ВДАІ Уманського РВ УМВС в Черкаській області № 71582813 про дорожньо-транспортну пригоду ( а.с. 17-18), вказано, що 02.09.2015 о 19:00 год. по вул. Київська в с. Текуча Уманського району Черкаської області сталась дорожньо - транспортна пригода з вини ОСОБА_2 (внаслідок допущеного нею порушення ПДР).

Відповідно до звіту № 30/10-301 від 21.11.2015 (а.с.26-34), матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 30.10.2015 складає 164 193,00 грн.

ОСОБА_2 подала в філію ПрАТ "СК Провідна" заяву № НОМЕР_4 про виплату страхового відшкодування ( а.с. 19-20) і вказала, що вона виїзжала на рівнозначне Т-подібне перехрестя, здійснювала поворот праворуч, а автомобіль КАМАЗ рухався на великій швидкості по її смузі руху в зустрічному напрямку.

11.05.2016 позивачем було складено страховий акт 1 № НОМЕР_4 (а.с. 56-57) , яким було визначено суму для виплати по транспортному засобу в сумі 49 500,00 грн.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" на виконання умов договору, виплатило страхове відшкодування в розмірі 49 500,00 грн. і просить стягнути ці кошти в порядку регресу з відповідача по справі.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати в сумі 49 500,00 грн.

Відносини у сфері страхування регулюються зокрема главою 67 Цивільного кодексу України, параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, Законом України "Про страхування".

Згідно статті 354 ГК України за договором страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке ж положення вказане і в статті 993 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ст. 38.1.1. ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

У відповідності до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно роз'яснення пп. 2, 3 Вищого господарського суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" -- як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Що ж до заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо з матеріалів справи вбачається, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого господарський суд зменшує розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування. Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону. Якщо шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, його володілець несе відповідальність перед потерпілим і у тому разі, коли це є наслідком вини осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах або експлуатують таке джерело на підставах, передбачених Законом.

Позивач вважає, що вину водія відповідача у завданій шкоді застрахованому автомобілю ОСОБА_2 доведено висновками із постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2015 року (а.с. 14). Однак там лише вказано, що суд вважає, що ДТП, яка мала місце 02.09.2015, сталася з вини обох водіїв транспортних засобів без пояснення, за якими фактами і доказами судом зроблено цей висновок. З цих підстав суд не може оцінити і ступінь вини кожного із водіїв для визначення їх відповідальності.

Жоден документ у справі не містить ніякого пояснення, якими конкретно діями водія відповідача ОСОБА_3 було спричинено ДТП. У справі немає доказів, що проти цієї особи було складено протокол про адміністративне порушення за порушення правил дорожнього руху і його притягнуто до відповідальності.

Отже, наданими у справу доказами позивачем не доведено вини водія відповідача у скоєнні ДТП і пошкодженні застрахованого автомобіля гр. ОСОБА_2

За приписом статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд приходить до висновку, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено позовні вимоги для притягнення відповідача до майнової відповідальності та стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

У позові з цих підстав слід відмовити повністю.

На підставі статті 49 ГПК України при відмові в позові витрати на сплату судового збору повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, --

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 12 липня 2017

Суддя Н.М. Спаських