ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.07.2017р. Справа №905/1015/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів,

м.Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Металургійний завод Азовсталь,

м.Маріуполь

про стягнення пені та трьох процентів річних в сумі 78740,76 грн.

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів, м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Металургійний завод Азовсталь, м.Маріуполь, про стягнення пені в сумі 71120, 75 грн. та трьох процентів річних в сумі 7620,01 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №11-16/18 від 17.11.2015р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач надав заперечення на позов від 29.05.2017р. №09-10/43, в яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на невірний розрахунок пені та трьох процентів річних позивачем. Зокрема, за твердженням відповідача, позивачем в розрахунках невірно зазначено дату та розмір сплачених грошових коштів по рахунках №№494122 від 22.11.2016р., №494438 від 02.12.2016р., у звязку з чим по вказаним рахункам відсутнє будь-яке прострочення.

Крім того, відповідач, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, у відзиві заявив про зменшення заявленої до стягнення суми штрафу на 80%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

17.11.2015р. між сторонами був підписаний договір поставки №11-16/18, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.01.2016р. по 30.12.2016р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортувальний Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Сторонами до договору поставки №11-16/18 від 17.11.2015р. було підписано специфікації №№1 від 25.12.2015р., №2 від 29.01.2016р., №3 від 29.01.2016р., №4 від 18.02.2016р., №5 від 29.02.2016р., №6 від 29.02.2016р., №7 від 23.03.2016р., №8 від 23.03.2016р., №9 від 30.03.2016р., №10 від 30.03.2016р., №11 від 12.04.2016р., №12 від 18.04.2016р., №13 від 29.04.2016р., №14 від 29.04.2016р. з додатковою угодою №1 від 06.05.2016р., специфікації №17 від 04.07.2016р., №18 від 04.07.2016р., №19 від 02.08.2016р., №20 від 02.08.2016р., №21 від 06.09.2016р., №22 від 04.10.2016р., №23 від 04.10.2016р., №24 від 02.11.2016р., №25 від 02.11.2016р.

Відповідно до п.2.3 договору №11-16/18 від 17.11.2015р. датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Як встановлено судом, згідно з наданими до матеріалів справи:

- за накладними №№31442, 31444 від 06.10.2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 1562154,11 грн.

- за накладними №№31446, 31445 від 07.10.2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 148127,63 грн.

- за накладними №№31461, 31462 від 13.10.2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 1558753,73 грн.

- за накладною №31504 від 26.10.2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 894746,50 грн.

- за залізничними накладними №47165493, №47165626 позивачем було поставлено відповідачу 08.11.2016р. товар на суму 3650575,87 рн.;

- за залізничними накладними №№47352000, №47352026 позивачем було поставлено відповідачу 12.11.2016р. товар на суму 3513053,21 грн.;

- за залізничною накладною №47580386 від 18.11.2016р. товар на суму 1789033,18 грн.;

- за залізничними накладними №№47580360, 47580378 позивачем було поставлено відповідачу 18.11.2016р. товар на суму 3578066,35 грн.;

- за залізничними накладними №№47716451, 47716469, 47716477 позивачем було поставлено відповідачу 22.11.2016р. товар на суму 4653463,20 грн;

- за залізничними накладними №47879499, №47879507, №47879515 позивачем було поставлено відповідачу 29.11.2016р. товар на суму 463130,40 грн;

- за залізничними накладними №45207859, №45207867 позивачем було поставлено відповідачу 08.12.2016р. товар на суму 3563620,09 грн;

- за залізничними накладними №45482072, №45482080 позивачем було поставлено відповідачу 17.12.2016р. товар на суму 3598708,82 грн.;

- за залізничними накладними №45805108, №45805140 позивачем було поставлено відповідачу 25.12.2016р. товар на суму 3543312,96 грн.

Відповідачем факт отримання від позивача вказаного товару саме за договором №11-16/18 від 17.11.2015р. не заперечується.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 3.4 договору №11-16/18 від 17.11.2015р. встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Оплата буде здійснюватися на користь позивача на розрахунковий рахунок №9045 в ПАТ КБ ПриватБанк, 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, МФО 305299 (п.3.5 договору).

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

-06.10.2016р. в строк до 17.11.2016р.;

- 07.10.2016р. в строк до 20.11.2016р.

- 13.10.2016р. в строк до 24.11.2016р.

- 26.10.2016р. в строк до 06.12.2016р.

- 08.11.2016р. в строк до 19.12.2016р.;

- 12.11.2016р. в строк до 22.12.2016р.;

- 18.11.2016р. в строк до 29.12.2016р.;

- 22.11.2016р. в строк до 03.01.2017р.;

- 29.11.2016р. в строк до 11.01.2017р.;

- 08.12.2016р. в строк до 22.01.2017р.;

- 17.12.2016р. в строк до 30.01.2017р.

- 25.12.2016р. в строк до 06.02.2017р.

Як встановлено, згідно з платіжними дорученнями № від 23.11.2016р. № від 23.11.2016р., № від 28.11.2016р., № від 09.12.2016р., № від 27.12.2016р., № від 27.12.2016р., № від 05.01.2017р., № від 05.01.2017р., № від 02.02.2017р., № від 09.02.2017р. № від 09.02.2017р., № від 20.01.2017р., № від 18.01.2017р., № від 09.02.2017р., № від 14.03.2017р., № від 02.02.2017р., відповідач сплатив грошові кошти за поставлений товар: 23.11.2016р. на суму 1562154,31 грн., 23.11.2016р. на суму 888765,79 грн., 28.11.2016р. на суму 1558750,73 грн., 09.12.2016р. на суму 894746,50 грн., 27.12.2016р. на суму 3650575,87 грн., 27.12.2016р. на суму 3513053,21 грн., 05.01.2017р. на суму 5367099,53 грн., 05.01.2017р. на суму 4653463,20 грн., 02.02.2017р. на суму 295597,79 грн., 09.02.2017р. на суму 355593, 60 грн., 09.02.2017р. на суму 194595,34 грн., 20.01.2017р. на суму 3560612,09 грн., 18.01.2017р. на суму 4631030,40 грн., 02.02.2017р. на суму 3598708,82 грн., 09.02.2017р. на суму 3543312,96 грн., 14.03.2017р. на суму 84449,38 грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 19.11.2016р. по 08.02.2016р. нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 7620,01 грн.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.6 договору №11-16/18 від 17.11.2015р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 19.11.2016р. по 08.02.2017р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 71120,75 грн.

Відповідач у відзиві на позов від 29.05.2017р. №09-10/43 позовні вимоги не визнав, посилаючись на невірний розрахунок пені та 3% річних позивачем. Зокрема, за твердженням відповідача, позивачем в розрахунках невірно зазначено дату та розмір сплачених грошових коштів по рахунках №№494122 від 22.11.2016р., №494438 від 02.12.2016р., у звязку з чим по вказаним рахункам відсутнє будь-яке прострочення.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача, з огляду на таке:

Як встановлено, відповідачем до матеріалів справи додано виписку з банківського рахунку від 20.01.2017р., згідно якої рахунок № 494122 від 22.11.2016р. сплачений відповідачем 05.01.2017р. на суму 4653463,20 грн., а рахунок №494438 від 08.12.2016р. сплачений відповідачем 20.01.2017р. на суму 3560612,09 грн. Крім того, зазначене підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями № від 05.01.2017р. та № від 20.01.2017р.

Як зазначено вище, за поставлений товар 22.11.2016р. (рахунок №494122) відповідач повинен був сплатити грошові кошти в строк до 03.01.2017р., а 08.12.2016р. (рахунок №494438) в строк до 22.01.2017р.

На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність прострочення оплати за поставлену продукцію згідно наданих рахунків №№494122 від 22.11.2016р., №494438 від 02.12.2016р., суд дійшов висновку про неправомірне нарахування позивачем пені та 3% річних за періоди з 05.01.2017р. по 01.02.2017р. та з 24.01.2017р. по 08.02.2017р.

З урахуванням вищевикладеного, внаслідок проведеного судом перерахунку, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають пеня в сумі 65210,19 грн. та три проценти річних в сумі 6986,73 грн. за період з 19.11.2016р. по 08.02.2017р.

ОСОБА_1 акціонерним товариством Металургійний завод Азовсталь, м.Маріуполь у відзиві на позов надане клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у звязку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №11-16/18 від 17.11.2015р.

При цьому, як було викладено вище, з боку відповідача повністю виконано свої зобовязання з оплати отриманого від позивача товару.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014р. Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.2014р. Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Маріуполь), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за висновками суду, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені до 50000,00 грн., в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.

Як наслідок, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, пеня в сумі 50000,00 грн. та три проценти річних в сумі 6986,73 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м.Запоріжжя до ОСОБА_1 акціонерного товариства Металургійний завод Азовсталь, м.Маріуполь про стягнення пені в сумі 71120, 75 грн. та трьох процентів річних в сумі 7620,01 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Металургійний завод Азовсталь (87500 Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035 м.Запоріжжя, вул.Діагональна, буд.11, , п/р 101 у Відділенні «Маяковське» у м.Запоріжжя ПАТ «ОСОБА_3 Дніпро», МФО 305749) пеню в сумі 50000,00 грн., три проценти річних в сумі 6986,73 грн., судовий збір в сумі 1600 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 10.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 13.07.2017р.

Суддя Г.В. Левшина