РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017Справа №905/589/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»

про стягнення 2 535,68 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Малиновський П.А. (дов. №2903 від 20.06.2017);

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 2 535, 68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим позивачу завдано збитки у розмірі 2 535,68 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.03.2017 порушено провадження у справі №905/589/17 та призначено справу до розгляду на 27.03.2017.

27.03.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на позовну заяву, у яких просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами господарського суду Донецької області від 27.03.2017 та від 03.04.2017 відкладено розгляд справи на 06.04.2017 та на 13.04.2017 відповідно.

12.04.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

13.04.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.04.2017 відкладено розгляд справи на 20.04.2017.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.04.2017 на підставі ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України справу №905/589/17 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №905/589/17 за передано для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №905/589/17 до свого провадження, розгляд справи призначено на 06.06.2017.

06.06.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 06.06.2017 судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 06.07.2017.

06.07.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача прибув у судове засідання 06.07.2017, надав пояснення по суті справі.

Представник позивача в судове засідання 06.07.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

15.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (відповідно до статуту позивача) (покупець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (постачальник), укладено договір №0103/11437 купівлі - продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально - технічних ресурсів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально - технічні ресурси на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до специфікації №247 від 22.10.2016 до цього ж договору сторонами погоджено, що постачальник передає, а покупець приймає та оплачує низько-летюче коксівне вугілля, виробництва - Pocahontas Coal Company LLC, країна походження - США, кількість 5 964,05 т +- 10%, вартістю 17 850 461,29 грн. в т.ч. ПДВ - 3 570 092,26 грн., умови поставки FCA, порт «Южний» станція «Берегова» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

28.10.2016 відповідно до накладної № 41851460 на адресу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» зі станції відправлення «Берегова» Одеської залізниці до станції Авдіївка Донецької залізниці було відправлено вагон № 53169439 з вантажем низько-летюче коксівне вугілля, виробництва - Pocahontas Coal Company LLC, країна походження - США, вагою 69350 кг, вантажовідправником якого є ДП «Морський торговельний порт «Южний».

Відповідно до комерційного акту № БН696314/149 від 28.10.2016 по документу значиться вага: нетто: 69350, тара 23600 кг. При переважуванні виявилося: брутто 91550, нетто 67950, тара 23600 кг, що менше ваги накладної на 1400 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки та двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, теча вантажу відсутня. Навантаження у вагоні нерівномірне, хвилеподібна, нижче рівня бортів на 10-15 см. У вагоні з лівої сторони по ходу поїзда на 4-5 люками поглиблення 2м*0,5м*0,8м. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкривалась. Вантаж маркований вапном. У місці поглиблення маркування порушено. Встановлена вагова нестача у спірному вагоні - 1,40 тон.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунку - фактури № 91293326 від 24.10.2016,накладної №41851460, вагон №53169439, комерційного акту №БН696314/149 від 28.10.2016, недостачі по акту - 1,400 т, ваги по накладній - 69,350 т, з урахуванням норми недостачі вантажу - 0,694%, становить 2 535,68 грн.

Також матеріали справи містять виписки по рахунку позивача, відповідно до яких підтверджується сплата останнім за купівлю вугільного концентрату за договором №0103/11437 від 15.09.2014.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 2 535,68 грн. (збитки), які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при його перевезенні у залізничному вагоні № 53169439.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 535,68 грн. збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу (вагою нетто 1,40 тон) при його перевезенні у вагоні № 53169439 за залізничною накладною № 41851460 від 24.10.2016.

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до залізничної накладної № 41851460 на адресу позивача 28.10.2016 зі станції відправлення «Берегова» Одеської залізниці до станції Авдіївка Донецької залізниці прибув вагон №53169439 з вантажем низько-летюче коксівне вугілля, виробництва - Pocahontas Coal Company LLC, країна походження - США, вагою 69350 кг, вантажовідправником якого є ДП «Морський торговельний порт «Южний», однак вказаний вагон було видано вантажоодержувачу - позивачу із складанням комерційного акту № БН696314/149 від 28.10.2016, в якому зазначено про недостачу вантажу.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнається судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу вагою 1,40 тон, який перевозився у вагоні №53169439.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 91293326 від 24.10.2016, виставлений Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь», та акт прийому-передачі №91293326 від 24.10.2016, згідно з яким вартість вантажу (низько-летюче коксівне вугілля, виробництва - Pocahontas Coal Company LLC. вагою 2,908.000 т) становить 10 444 407,70 грн. (з ПДВ).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд погоджується із ним.

Отже, оскільки перевезення вантажу за залізничною накладною № 41851460 від 28.10.2016 було здійснено Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», яке є належним відповідачем у даній справі, останнє повинно відшкодувати завдані позивачу збитки за недостачу вантажу, який перевозився у вагоні №53169439, оскільки залізницею всупереч ст.ст. 33, 34 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, код 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1, код 00191075) 2 535 (дві тисячі п'ятсот тридцять п'ять) грн. 68 коп. збитків та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане - 11.07.2017.

Суддя В.О. Демидов