ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 липня 2017 р. Справа № 903/263/17

за позовом державного підприємства "Колківське лісове господарство", смт. Колки, Маневицького району, Волинської області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Любешів, Волинської області

про стягнення 30 389,80 грн.,

Суддя Якушева І.О.,

при секретарі судового засідання Хомич О.В.

за участю представників:

від позивача: Власюк А.О. (дов. №2 від 26.04.2016р.), Скрипчук О.П. (дов. № 351 від 28.04.2017р.)

від відповідача: н/з

Суть спору: позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 30 389,80 грн., з них: 14380,66 грн. заборгованості за передану на підставі договору купівлі-продажу необробленої деревини №1002/1007л-14 від 13.03.2014р. деревину, 1272,85 грн. процентів річних за період з 29.03.2014р. по 20.03.2017р., 12736,29 грн. збитків, завданих інфляцією, за період квітень 2014р. - лютий 2017р., 2000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №1002/1007л-14 від 13.03.2014р. щодо повного та своєчасного розрахунку за переданий товар.

Ухвалою суду від 18.05.2017р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.05.2017р.

30.05.2017р. через канцелярію суду представник позивача подав письмові пояснення б/н від 29.05.2017р., в яких посилається на таке:

- за результатами аукціону з продажу необробленої деревини на 1 квартал 2014 року, який відбувся 13.03.2014 року, переможцем аукціону був визнаний підприємець ОСОБА_1, що додатково підтверджується листом Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі "Прайс" №43 від 15.03.2017року. За результатами аукціону сторонам було направлено проект договору купівлі - продажу необробленої деревини № 1002/1007л-14 від 13.03.2014року, з метою його підписання та передачі одного примірнику для Рівненську міжрегіональну універсальну товарно-майнову біржу "Прайс". Однак ФОП ОСОБА_1 договір не було повернено ні іншій стороні договору, ні Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі "Прайс". Позивачем до позовної заяви надавався проект непідписаного договору купівлі - продажу необробленої деревини № 1002/1007л-14 від 13.03.2014 року, а також лист від Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі "Прайс" про те, що стороні такий проект договору надсилався, а отже ФОП ОСОБА_1 участь в аукціоні брав та отримав право на придбання лотів № 105,106.

В проекті договору купівлі - продажу необробленої деревини № 1002/1007л-14 від 13.03.2014 року, котрий погоджений РМуТМБ "Прайс", передбачено, що покупець оплачує за отриманий товар у формі передоплати. У зв'язку з цим, позивач в позовній заяві і посилається на п.1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Щодо підстави виникнення зобов'язання з оплати з огляду на приписи ст. 11 Цивільного кодексу України, то позивач посилається на ст. 11, 639 Цивільного кодексу України, ст. 181 Господарського кодексу України. Зазначає, що відповідач прийняв від позивача товар, що підтверджується товарно- транспортними накладними, а також здійснив оплату частини такого товару. Тим самим вчинив всі дії пов'язані з укладенням договору поставки у спрощений спосіб, що не заборонено законом.

Також позивач зазначає, що відповідно до умов проведених торгів з реалізації необробленої деревини І кварталу 2014 року передбачено, що виграну деревину переможець торгів зобов'язується отримати на верхньому складі відповідного лісництва, тобто на позивача було покладено обов'язок надати деревину відповідного асортименту, розмірів та якості на верхньому складі, а на відповідача покладено обов'язок провести її навантаження та перевезення до власного складу. Тому, відповідачем було надано наступні транспортні засоби для перевезення даної лісопродукції: по ТТН серії ВЛБ №120006 від 28.03.2014 року - автомобіль Рено, державний номер НОМЕР_1 приватний підприємець ОСОБА_4; по ТТН серії ВЛА №460433 від 28.03.2014 року - автомобіль Вольво, державний номер НОМЕР_2, водій ОСОБА_5 ТОВ "Лістрансбуд".

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, письмових пояснень на заявлений до нього позов не подав.

Ухвалою суду від 31.05.2017р. розгляд справи було відкладено на 14.06.2017р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів розгляд справи ухвалою суду від 14.06.2017р. відкладено на 12.07.2017р.

Представники позивача в судовому засіданні 12.07.2017р. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 12.07.2017р. не з'явився. відповідач письмових пояснень на заявлений позов не подав.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1.

Ухвалу суду від 14.06.2017р. про відкладення розгляду справи було надіслано відповідачу за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Проте, ухвала суду повернулась з поштовою відміткою "За не запитом".

Відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України в редакції доповнень, внесених Законом України №2453-VІ від 07.07.2010р., ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, надісланий судом за місцем державної реєстрації і повернутий органом зв'язку з позначкою : "За не запитом" з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача, зважаючи на те, що відповідач належним чином був повідомлений про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд

в с т а н о в и в:

як зазначав позивач, він впродовж березня 2014 року передавав відповідачу товарно-матеріальні цінності, всього ним було передано відповідачу товару на загальну суму 82442,90 грн.

На обгрунтування передачі відповідачу товару на загальну суму 82442,90 грн. позивач посилається на товарно-транспортні накладні:

- №000477 від 22.03.2014р. про передачу товару на суму 10591,78 грн.,

- №000476 від 22.03.2014р. про передачу товару на суму 18137,40 грн.,

- №490132 від 24.03.2014п. про передачу товару на суму 15650,48 грн.,

- №490133 від 24.03.2014р. про передачу товару на суму 9888,60 грн.,

- №460433 від 28.03.2014р. про передачу товару на суму 15397,98 грн.,

- № 120006 від 28.03.2014р. про передачу товару на суму 12776,66 грн.

Представники позивача в процесі судового розгляду пояснювали, що товар, отриманий за товарно-транспортними накладними №000477 від 22.03.2014р., №000476 від 22.03.2014р. , №490132 від 24.03.2014р., №490133 від 24.03.2014р. був оплачений відповідачем; товар, отриманий за товарно-транспортною накладною №460433 від 28.03.2014р. оплачений частково - на суму 13793,98 грн., залишок становить 1604 грн.; товар, отриманий за товарно-транспортною накладною №120006 від 28.03.2014р. не оплачений зовсім.

Відтак, позивач вважає, що заборгованість відповідача становить 14380,66 грн. (1604+12776,66).

Оцінивши подані позивачем на обґрунтування своєї вимоги докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами на основі яких ведеться бухгалтерська звітність.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Згідно з цією нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю вимірювання господарської операції; посади осіб, за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого Міністерством юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назва підприємства, установи, від імені якої складений документ, посади, прізвище і підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 20.02.1998 року за № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - це є єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом вантажовідправник повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Вантажовідправник засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у вантажовідправника, другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Як пояснювали представники позивача, для перевезення деревини транспортні засоби надавав відповідач, деревину для перевезення приймали від вантажовідправника водії.

Однак, довіреність №1 від 19.03.2014р. на отримання пиловнику хвойного в кількості 200 м.куб. була виписана на ОСОБА_1, а не на водіїв.

У товарно-транспортних накладних №460433 від 28.03.2014р., № 120006 від 28.03.2014р. підписи відповідача про отримання товару відсутні.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, оцінивши подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 14380,66 грн. заборгованості до задоволення не підлягає.

Оскільки позивачем не доведено факту передачі відповідачу товару за товарно-транспортними накладними №460433 від 28.03.2014р., № 120006 від 28.03.2014р., відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 1272,85 грн. процентів річних, 12736,29 грн. збитків, завданих інфляцією, нарахованих від суми заборгованості, заявленої до стягнення.

У зв'язку із відмовою в позові судові витрати на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 17.07.2017р.

У відповідності із ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Суддя І. О. Якушева