номер провадження справи 15/57/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 Справа № 908/1268/17

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС», 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, 71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1

про стягнення коштів

Суддя Горохов І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № НВА 530089 від 08.12.2016;

від відповідача: не зявився;

суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернувся позивач ОСОБА_3 підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС», Запорізька область, м. Енергодар до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Запорізька область, м. Енергодар про стягнення 3 862,33 грн.

21.06.2017 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.06.2017 порушено провадження у справі № 908/1268/17, присвоєно справі номер провадження 15/57/17, розгляд якої призначено на 11.07.2017.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами.

Позивач підставою для звернення з позовом до суду зазначив неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором про надання послуг з водозабзпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР). Відповідачем зобовязання по сплаті наданих послуг з водозабезпечення та водовідведення за листопад 2016 грудень 2016 року не виконано. У звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3 291,14 грн. За прострочення виконання грошових зобовязань позивач просив стягнути з відповідача 369,86 грн. пені нарахованої за період з 31.12.2016 по 29.05.2017. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 160,76 грн. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період прострочення з 31.12.2016 по 29.05.2017 та 40,57 грн. 3% річних нарахованих за період з 31.12.2016 по 29.05.2017. Позов обґрунтовано ст.ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198, 218, 230, 231 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні 11.07.2017 представник позивача надав пояснення до позовної заяви та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 11.07.2017 не зявлявся, письмовий відзив та витребувані судом документи не надав. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 розяснено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв від нього не надійшло.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України у відсутність відповідача за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

В судовому засіданні 11.07.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представника позивача, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд встановив наступне.

06.02.2012 року ОСОБА_3 підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» та ОСОБА_1 підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради укладено договір № 1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП ПКС ЕМР).

Відповідно до п. 1.1. договору виробник зобовязався надати послуги споживачу по водозабезпеченню з насосної станції 3-го підйому у кількості 4902,10 м куб. на рік згідно розрахунку річного водоспоживання, що є додатком № 1 до договору та забезпечити водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) в розмірі 100% від спожитої питної води по приладам обліку за місяць на обєкти, що орендуються споживачем у відповідності до договору оренди № 22/10 від 01.06.2010.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 08.07.2013 р.) виробник зобовязаний надавати споживачу послуги по відпущенню питної води від насосної станції 3-го підйому згідно розрахунку річного водоспоживання, виробник зобовязаний забезпечувати споживачу водовідведення за виключенням обєктів - ООС, ОС ХБС, Промзона база РЕП (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) в розмірі 100% від спожитої питної води по приладам обліку за місяць.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що по закінченню звітного місяця споживач зобовязаний підписати надані нарочно з боку виробника акти про надання послуг з водопостачання та водовідведення в 3-х екземплярах на протязі 2-х робочих днів з моменту отримання з обовязковим зазначенням дати підписання акту та по 2 екземпляри актів повернути представнику виробника, який передає споживачу податкову накладну.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за надані послуги по водозабезпеченню та водовідведенню здійснюються споживачем по факту наданих послуг на підставі оформлених двохсторонніх актів про надані послуги по водозабезпеченню та водовідведенню, згідно діючим тарифам на послуги по водозабезпеченню (питна вода з насосної станції 3-го підйому) у розмірі 3,35 грн. за 1 м куб. (без урахування ПДВ) та водовідведенню (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) у розмірі 8,71 грн. за м куб., які затверджуються, переглядаються та набирають сили у встановленому діючим законодавством порядку.

Згідно з п. 4.4 договору розрахунки за надані послуги по водозабезпеченню та водовідведенню здійснюються споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виробника.

Згідно із п. 7.1 договору № 1ВС-12, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання споживачем та виробником. Строк дії цього договору - до 31.03.2012. Договір вважається пролонгованим до 31.12.2012 у разі, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії не заявить про закінчення строку дії договору. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Доказів припинення дії договору сторонами не надано.

На виконання умов договору № 1ВС-12 від 06.02.2012 сторонами підписано Акти про надання послуг за листопад 2016 № 31/11 від 30.11.2016 (питна вода) на суму 2073,48 грн. та № 31/11 від 30.11.2016 (водовідведення) на суму 1217,66 грн.

З зазначених актів вбачається, що позивачем надано послуги на загальну суму в розмірі 3291,14 грн. у листопаді 2016, а відповідачем прийнято відповідні послуги.

Відповідач оплату за надані послуги у встановлені договором строки та розмірі не вносив, чим порушив умови договору.

Позивачем на адресу відповідача направлена претензія № 28-23/1739/125 від 24.01.2017 з вимогою сплатити суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у листопаді 2016 у розмірі 3291,14 грн., яку відповідач отримав 30.01.2017 р. Відповідь на претензію позивач не одержував.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послуг у розмірі 3291,14 грн., позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 3 291,14 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своєю правовою природою, договір про водопостачання та водовідведення є договором про надання послуг.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Обставини справи свідчать, що позивачем виконані, а відповідачем прийняті без зауважень передбачені договором послуги з водопостачання та водовідведення, що підтверджується підписаними обома сторонами Актами про надання послуг за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 за листопад 2016 року. Жодних зауважень щодо обємів наданих послуг від відповідача на адресу позивача не надходило.

Враховуючи умови договору № 1ВС-12 щодо оплати до останнього числа місця, наступного за розрахунковим (п. 4.4 договору), граничним строком оплати наданих послуг за листопад 2016 є 31.12.2016.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення у листопаді 2016 не здійснив, чим порушив умови договору, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за договором у сумі 3 291,14 грн.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані позивачем послуги не здійснив, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 3291,14 грн. задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків внесення платежів позивач, обґрунтовуючи п. 4.5 договору № 1ВС-12 від 06.02.2012, просив стягнути 369,86 грн. пені за 150 днів прострочення за період з 31.12.2016 по 29.05.2017.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату споживачем послуг по водозабезпеченню та водовідведенню, споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1% від належної до оплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент нарахування пені (згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За приписами частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на наведене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання. Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав виконаним вірно, тому вимога про стягнення 369,86 грн. пені підлягає задоволенню.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати наданих послуг позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 48,41 грн. за період з 31.12.2016 по 29.05.2017 та 160,76 грн. інфляційних втрат за період з 31.12.2016 по 29.05.2017.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено та визнано виконаним вірно та такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, підстав в обґрунтування заперечень не зазначив.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, а/с 376, ідентифікаційний код 32166551) на користь державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355964) заборгованість в розмірі 3 291,14 грн. (три тисячі двісті девяносто одна гривня 14 коп.), пеняю в розмірі 369,86 грн. (триста шістдесят девять гривень 86 коп.), 3% річних в розмірі 40,57 грн. (сорок гривень 57 коп.), інфляційних втрат в розмірі 160,76 грн. (сто шістдесят гривень 76 коп.) та судового збору в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.). Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 13 липня 2017 року.

Суддя І. С. Горохов