ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 справа № 908/1881/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від12.12.2016 (підписано 14.12.2016)
у справі№ 908/1881/16 (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика", м. Запоріжжя
простягнення 413 844,86 грн.
ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення з відповідача 324 757,55 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 14 578,47 грн. заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, 5 542,26 грн. 3% річних, 26 085,36 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 42 881,22 грн. пені.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 324 757,55 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 14 578,47 грн. заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, 42 761,38 грн. пені, 5 286,65 грн. 3% річних, 17 098,24 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 6 067,23 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник посилається на безпідставне стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період лютого 2015 року, оскільки будь-яких актів приймання-передачі електроенергії сторонами за вказаний період не складалось.

Крім того, апелянт посилається на неправомірне нарахування йому заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії через невідповідність розмірів фактичного споживання відповідачем електричної енергії розмірам, виходячи з яких було здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість його представників в іншому судовому засіданні, знаходження їх у відпустці або на лікарняному, у задоволенні якого судовою колегією відмовлено через необґрунтованість, оскільки позивач є юридичною особою та мав можливість обрати та уповноважити на представництво своїх інтересів у судовому засіданні апеляційної інстанції особу, що не обтяжена хворобою, відпусткою та не бере у відповідний час участь в іншому судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки судову колегію не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У звязку з викладеним судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін, які не скористались правом участі в судовому засіданні, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2015 між сторонами укладено договір № 6612 про постачання електричної енергії (далі-Договір), за умовами р. 1 якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком №2 "Точки продажу електричної енергії споживачу".

За змістом п. 2.3.4 Договору, відповідач зобовязується оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатка 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та додатка 5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п. 6 додатку № 4 до Договору "Порядок розрахунків за активну електричну енергію", за підсумками розрахункового періоду позивач виписує відповідачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого відповідачем "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" з урахуванням сум платежів, що надійшли від відповідача.

Пунктом 10 додатку № 4 до Договору встановлено, що відповідач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 (пять) операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому позивачем.

Відповідно п. 4.2.1 Договору, за недотриманням термінів сплати рахунків або платіжних вимог доручень за активну електроенергію та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії, відповідач сплачує позивачу пеню за весь період часу протягом якого не виконано зобовязання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування) по день фактичної оплати.

Згідно п. 4.2.2 Договору, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, відповідач сплачує позивачу двократну вартість різниці фактично спожитої договірної величини. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт.год. і більше.

Відповідно до п. 7 додатку № 4 до Договору, у разі перевищення відповідачем договірної величини електроспоживання, сума платежу для остаточного розрахунку збільшується на величину вартості, визначеної виходячи із середньозваженого тарифу, різниці фактично спожитої договірної величин електроспоживання.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами за Договором були підписані та скріплені печатками акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за період липень, вересень 2015 року травень 2016 року (а.с. 25-34, т. 1).

Позивач вимагає стягнути з відповідача вартість електричної енергії, спожитої останнім в розрахункові періоди лютий, липень, вересень 2015 року травень 2016 року на загальну суму 324 757,55 грн. за рахунками: № 6612/2а від 05.03.2015 на суму 59 376,58 грн., №6612/7а від 06.08.2015 на суму 21 807,24 грн., №6612/9а від 01.10.2015 на суму 16 174,74 грн., №6612/10а від 03.11.2015 на суму 23 310,22 грн., №6612/11а від 03.12.2015 на суму 36 024,71 грн., №6612/12а від 05.01.2016 на суму 31 750,66 грн., №6612/1а від 04.02.2016 на суму 42 547,61 грн., №6612/2а від 04.03.2016 на суму 38 431,69 грн., №6612/3а від 07.04.2016 на суму 34 144,13 грн., №6612/4а від 05.05.2016 на суму 22 011,92 грн., №6612/5а від 08.06.2016 на суму 21 624,74 грн. (а.с. 36-45, т. 1).

Зазначені рахунки були сплачені відповідачем частково, через що позивач звернувся з позовними вимогами до суду про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію в сумі 324 757,55 грн., які судом першої інстанції були задоволені в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає доведеною позивачем заборгованість за спожиту в період липень 2015 року, вересень 2015 року травень 2016 року електричну енергію в розмірі 265 380,97 грн. та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо її стягнення в розмірі 265 380,97 грн.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 59 376,58 грн., нарахованої за лютий 2015 року, за наступних підстав.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач, зокрема, не визнає заборгованість за лютий 2015 року в розмірі 59 376,58 грн., оскільки розрахунок заборгованості позивачем зроблено без складання акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію, а нараховані до стягнення грошові кошти є завищеними, оскільки розрахунок суми заборгованості було здійснено не виходячи з показників приладу обліку споживання електричної енергії на розсуд самого позивача.

Дійсно, в матеріалах справи наявний підписаний між сторонами договір про реструктуризацію № 370 від 27.03.2015, предметом якого є порядок сплати відповідачем позивачу заборгованості, зокрема, за спожиту електричну енергію за Договором № 6612 від 08.01.2015, згідно рахунку № 6612/2а від 05.03.2015.

Проте, за своєю правовою природою вказаний договір про реструктуризацію, передбачений умовами п. 7.10 Договору, але за умови виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Така ж вимога міститься в п. 6.5 Правил користування електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 (далі Правила), за змістом якого рекструтуризуватись може вже існуюча заборгованість з оплати електричної енергії, домовленість щодо погашення якої оформлена відповідним графіком.

Згідно до вимог п. 6.1 Правил, обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Отже підставою до визначення розміру суми, що підлягає сплаті за певний розрахунковий період є або покази розрахункового обліку, або її розрахунок відповідно до вимог Правил.

Сама по собі угода між сторонами щодо визначення суми заборгованості за спожиту активну електричну енергію за певний період не може слугувати достатньою підставою для її нарахування та стягнення, таке право сторонам законодавством в сфері електроенергетики не надано, оскільки сплачені кошти за активну електричну енергію не є власністю постачальника, а перераховуються на поточний рахунок останнього зі спеціальним режимом використання та розподіляються в подальшому згідно з діючим законодавством.

Отже зазначений договір реструктуризації сам по собі не є підставою до нарахування спірної заборгованості, а може лише встановлювати порядок її оплати.

Тим більше не може слугувати такою підставою рахунок, на який міститься посилання у зазначеному договорі.

Як вбачається зі змісту Договору, у відповідача встановлений прилад розрахункового обліку, проте його даних на розрахунковий період лютого 2015 року позивачем не надано, також не заявлено про наявність підстав до визначення відповідної суми розрахунковим шляхом в порядку вимог Правил.

Згідно п. 6.11 Правил, покази розрахункових засобів обліку знімаються представником електропередавальної організації (основного споживача) та підтверджуються споживачем відповідно до договору. За ініціативою однієї із сторін договору у ньому може бути передбачений інший порядок зняття показів розрахункових засобів обліку. Порядок зняття показів розрахункових засобів обліку зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 6.13 Правил, у передбачений договором термін за результатами розрахункового періоду споживачем, постачальником електричної енергії, електропередавальною організацією (основним споживачем) на підставі даних розрахункового обліку електричної енергії визначається фактичний обсяг переданої та поставленої споживачу (субспоживачу) електричної енергії та оформляється акт про використану електричну енергію (акт прийняття-передавання товарної продукції).

Як вбачається з умов Договору про постачання електричної енергії та наявних матеріалів справи, підставою для нарахування оплати за спожиту активну електричну енергію є "Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію".

Оскільки належним чином оформленого Акту про спожиту протягом розрахункового періоду за лютий 2015 року активну електричну енергію матеріали справи не містять, отже рахунок № 6612/2а від 05.03.2015 виписаний позивачем відповідачу за лютий 2015 року безпідставно.

Будь-яких інших передбачених Правилами документів, з якими повязується можливість енергопостачальника нараховувати обсяг спожитої електричної енергії при наявності спору між сторонами позивачем не надано, про наявність таких не заявлено.

Крім того умовами Договору встановлено, що відповідач здійснює оплату на підставі отриманого від позивача рахунку, але наявний в матеріалах справи рахунок № 6612/2а від 05.03.2015 не містить відмітки про отримання його відповідачем, доказів надіслання його відповідачу поштою позивачем також не надано, що також спростовує підстави до внесення зазначеної суми до Договору про реструктуризацію у якості заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких підстав рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 59 376,58 грн., нарахованої за лютий 2015 року підлягає скасуванню, оскільки законних підстав до стягнення зазначеної суми у якості заборгованості за спожиту відповідачем в лютому 2015 року електричної енергії не встановлено.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 5 542,26 грн. 3% річних та 26 085,36 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судовою колегією перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та визнано його частково невірним через невірне визначення кількості днів прострочення, а також включення до періодів нарахування суми заборгованості за лютий 2015 року. Зазначене порушення призвело до неправомірного завищення 3% річних, обґрунтований розмір яких складає 3 204,36 грн. за спірний період. В решті суми стягнення 3% річних слід відмовити.

Також судова колегія не погоджується із розрахунком інфляційних, оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перерахувавши розмір інфляційних втрат в межах заявленого позивачем спірного періоду на підставі ст. 625 ЦК України та п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", судова колегія вважає таким, що підлягає стягненню розмір інфляційних втрат в сумі 9 298,46 грн. В решті суми стягнення інфляційних слід відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не дослідив обґрунтованість, наданого позивачем розрахунку інфляційних та 3% річних, стягнувши завищені суми цих складових відповідальності за порушення грошового зобовязання, розрахунок яких не відповідає вимогам діючого законодавства.

За таких підстав рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 року у справі 908/1881/16 підлягає зміні в частині розміру стягнених з відповідача 3% річних з суми "5 286,65 грн." на суму "3 204,36 грн." та інфляційних втрат з суми "17 098,24 грн." на суму "9 298,46 грн.", в задоволенні решти вимог слід відмовити.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 42 881,22 грн.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судовою колегією також перевірено зроблений судом першої інстанції розрахунок пені та визнано його вірним, оскільки судом через невірне визначення позивачем кількості днів прострочення усунуті відповідні порушення, вірно стягнуто пеню в сумі 42 761,38 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 14 578,47 грн. вартості перевищення договірних величин споживання електричної енергії у липні, жовтні листопаді 2015 року, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх задоволення за наступних підстав.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату за перевищення договірної величини електроспоживання у липні, жовтні листопаді 2015 року на загальну суму 14 578,47 грн.: № 6612/7п від 10.08.2015 на суму 3 152,70 грн., № 6612/10п від 09.11.2015 4 217,18 грн., № 6612/11п від 09.12.2015 на суму 7 208,59 грн.

У якості правової підстави до стягнення відповідної суми, позивач посилається на загальні цивільні норми виконання договірних зобовязань, п. 4.2.2 Договору та ч. 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", а також Додаток № 1 до Договору "Обсяги постачання електричної енергії споживачу".

Додатком № 1 до Договору сторони визначили помісячну договірну величину споживання електричної енергії на 2015 рік: у липні 2015 року 10000 кВт/год., у жовтні 2015 року 10000 кВт/год., у листопаді 2015 року 15000 кВт/год.

За змістом ч. 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", яка і є підставою до нарахування та стягнення відповідної суми, споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Встановлено, що відповідачем в липні, жовтні листопаді 2015 року спожито електричну енергію з перевищенням погоджених обсягів договірних величин споживання.

Доказів невідповідності обсягу фактично спожитої електричної енергії обсягу, що зазначений в вищенаведених актах - відповідачем не надано.

Оскільки доказів оплати спірної суми відповідачем не надано, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача боргу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за період липня, жовтня листопада 2015 року у сумі 14 578,47 грн.

Щодо твердження відповідача про невідповідність розмірів фактичного споживання відповідачем електричної енергії розмірам, виходячи з яких було здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми через існуючі начебто втрати в мережах субспоживачів, судова колегія зазначає наступне.

Згідно п. 6.25 Правил, у разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі розподілу балансової належності електромереж значення обсягу електричної енергії, визначеного за показами такого засобу обліку, приводиться до відповідної межі балансової належності електромереж, а саме, втрати електричної енергії на ділянці мережі від точки обліку до точки вимірювання відносяться на рахунок організації, на балансі якої перебуває зазначена ділянка мережі.

Порядок визначення (розрахунковим шляхом) технологічних втрат електричної енергії в мережах на ділянці від місця встановлення розрахункових засобів обліку до межі балансової належності зазначається в договорі.

Пунктом 6.27 Правил, визначено, що розрахунок обсягу технологічних втрат електричної енергії в мережах споживача (основного споживача) здійснюється відповідно до методичних рекомендацій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці.

У разі встановлення розрахункових засобів обліку реактивної електричної енергії не на межі розподілу балансової належності електромереж обсяги перетікання реактивної електричної енергії коригуються відповідно до методичних рекомендацій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці.

Згідно з п. 6.28 Правил, технологічні втрати електричної енергії в мережах споживача розподіляються між суб'єктами господарювання пропорційно обсягу переданої цими мережами належної електричної енергії відповідним суб'єктам господарювання, включаючи споживача-власника цих мереж.

Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін встановлено балансову належність електромереж та установок, зокрема Субспоживача (відповідач по справі) - кабельна лінія 6 кВ від фідера Ф-2 РУ-6кВ ТОВ "Буддім", враховуючи кріплення нижніх губок кабельних затискачі, кабельні затикачі в комірці фідера Ф-2, до КТП 1000 6/0,4 кВ, електрообладнання КТП 1000 6/0,4 кВ.

Пунктом 4 Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін встановлено, що Субспоживач (відповідач по справі) несе відповідальність за:

- стан, ремонт та повірку приладів обліку та трансформаторів струму комірки фідера Ф-2 РУ-6 кВ ТОВ "Буддім";

- стан, ремонт та наладку кабельної лінії від фідера Ф-2 РУ-6 кВ ТОВ "Буддім" до КТП 1000 6/0,4 кВ;

- електрообладнання КТП 1000 6/0,4 кВ, обладнання, приладів захисту.

Пунктом 5 Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін встановлено, що Основні споживачі та Субспоживачі (відповідач по справі) зобов'язуються утримувати установки, які зазначені в цьому акті у справному стані та експлуатувати їх відповідно до правил користування електричною енергією ПТЕ.ПБЕЕ.

Також, пунктом 6 Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін передбачено, що Субспоживач (відповідач по справі) зобов'язується забезпечити на своїй території охорону електроустановок, в тому числі електричних мереж, які належать Основному споживачу, а також доступ до цих електроустановок працівників Основного споживача для ремонту обладнання, кабельних мереж, повітряних мереж, та проведення інших необхідних робіт у строки, обумовлені обома сторонами.

В свою чергу, пунктами 5.1, 5.1.1, 5.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 6 жовтня 1997 р. N 257, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13 січня 1998 р. за N 11/2451 передбачено, що у споживача повинен бути організований контроль технічного стану шляхом проведення оглядів, експертного обстеження (технічного діагностування) електроустановок, обладнання, будівель і споруд. Контроль має бути як постійним, так і періодичним.

Контроль технічного стану електроустановок повинен проводитись оперативними й оперативно-виробничими працівниками споживача, які пройшли відповідну підготовку й допущені до виконання подібних робіт. Обсяг контролю встановлюється відповідно до вимог НД, вимог інструкцій підприємств-виробників, щорічних планів, які затверджує особа, відповідальна за електрогосподарство. До оперативного обслуговування електроустановок допускаються працівники, які знають їхні схеми, інструкції з експлуатації, особливості конструкції та роботи обладнання і пройшли навчання та перевірку знань.

Таким чином, експлуатація та відповідальність за технічний стан електрообладнання (в тому числі і втрати на передачу електроенергії) після межі балансової належності покладається виключно на власника електроустаткування, тобто на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині.

Судова колегія також вважає доводи апеляційної скарги щодо не проведення або не призначення по справі судової електротехнічної експертизи, оскільки ухвалою судової колегії від 22.02.2017 по справі було призначено судову електротехнічну експертизу, вказаною ухвалою попередню оплату за проведення експертизи було покладено на відповідача за його клопотанням. Проте як вбачається з листа ТОВ Регіональне експертне бюро за вих. № 0806/03 від 08.06.2017 станом на 08.06.2017 оплата здійснена не була, у звязку з чим матеріали справи було повернуто на адресу суду без виконання.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 року у справі 908/1881/16, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, підлягає зміні в частині розміру стягнених з відповідача: заборгованості за спожиту активну електричну енергію з суми "324 757,55 грн." на суму "265 380,97 грн.", 3% річних з суми "5 286,65 грн." на суму "3 204,36 грн.", інфляційних втрат з суми "17 098,24 грн." на суму "9 298,46 грн.", а також в частині розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим за подання позовної заяви з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 5 028,35 грн., за подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідача 1 297,25 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика", м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 року у справі 908/1881/16 скасувати частково.

Викласти абзаци 2, 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11, ) на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, , поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 01 в філії ЗОУ ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 313957) 265 380,97 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію та 14 578,47 грн. заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11, ) на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, , поточний рахунок для сплати 3% річних, інфляційних нарахувань, пені, судового збору та інші № 0132 в ПАТ КБ Приватбанк, МФО 313399) 42 761,38 грн. пені, 3 204,36 грн. 3% річних, 9 298,46 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 5 028,35 грн. судового збору.".

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 року у справі 908/1881/16 залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Укравтоматика" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 297,25 грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3