ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 916/1413/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Селіваненко В.П. і Студенець В.І.

розглянув касаційні скарги державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ, в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту), м. Одеса, та державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", м. Одеса,

на рішення господарського суду Одеської області від 20.02.2017

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2017

у справі № 916/1413/16

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ, в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту, далі - ДП "Адміністрація морських портів України" в особі філії), м. Одеса,

до державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (далі - ДП "Одеський морський торговельний порт"), м. Одеса,

про стягнення 36 284,30 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Каракай І.М. предст. (дов. від 14.04.217)

відповідача - Казакова К.О. предст. (дов. від 05.01.2017)

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ДП "Адміністрація морських портів України" в особі філії звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ДП "Одеський морський торговельний порт" про стягнення 36 284,30 грн. безпідставно набутих коштів.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.02.2017 у справі № 916/1413/16 (суддя Д'яченко Т.Г.) позов задоволено повністю, з посиланням на його обґрунтованість.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 (судді Морщагіна Н.С. - головуючий, Діброва Г.І., Разюк Г.П.) рішення місцевого господарського суду скасовано частково, викладено резолютивну частину в іншій редакції, а саме позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 28 221,12грн. безпідставно набутих коштів (70 % частки від орендної плати за період з 13.06.2013 по 30.09.2013) та 1378 грн. судового збору. В решті позову - відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ДП "Адміністрація морських портів України" в особі філії просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Скаргу мотивовано порушенням судом апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного судового акта норм матеріального та процесуального права.

ДП "Одеський морський торговельний порт" у касаційній скарзі просить судові рішення попередніх інстанцій зі справи скасувати в частині задоволення позову та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; в іншій частині - судові акти залишити без змін. Скаргу мотивовано порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзивів на касаційні скарги не надходило.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг ДП "Адміністрація морських портів України" в особі філії та ДП "Одеський морський торговельний порт" з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- 25.02.2003 ДП "Одеський морський торговельний порт" як орендодавцем та підприємством з іноземними інвестиціями "Контролінг" як орендарем укладено договір оренди державного нерухомого майна № КД-3610 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - майно) - частку території Воєнного молу площею 679,85 кв.м, територіально розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 16, що знаходиться на балансі орендодавця, з метою використання для розміщення автозаправної станції. Вартість майна станом на 22.11.2002 становить 231 862,00 грн.;

- відповідно до пункту 3.2 Договору розподіл орендної плати між орендодавцем та Держбюджетом виконується у співвідношенні: 30 % - до Держбюджету, 70% - орендодавцю згідно чинного законодавства України;

- Договір набуває чинності з дати підписання і діє до 31.12.2005 (пункт 10.1 Договору);

- на виконання умов Договору 25.02.2003 його сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди;

- згідно з додатковою угодою від 26.04.2004 до Договору підприємство з іноземними інвестиціями "Контролінг" замінено на його правонаступника - підприємство з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна";

- відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було реорганізовано ДП "Одеський морський торговельний порт" та створено ДП "Адміністрація морських портів України" шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчого балансу. На підставі актів приймання-передачі майна, майнових права та зобов'язань від 13.06.2013 до ДП "Адміністрація морських портів України" перейшов, зокрема об'єкт оренди за договором від 25.02.2003 № КД-3610;

- ДП "Одеський морський торговельний порт" протягом липня - жовтня 2013 виставило підприємству з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" наступні рахунки на оплату орендних платежів:

07.07.2013 рахунок № 250977 на суму 13 502,34 грн.;

07.08.2013 рахунок № 251132 на суму 13 488,84 грн.;

06.09.2013 рахунок № 251237 на суму 13 394,41 грн.;

08.10.2013 рахунок № 251342 на суму 13 394,41 грн.

Всього на суму 53 780,00 грн.;

- зазначені рахунки підприємство з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" сплатило в повному обсязі, що підтверджується відповідними банківськими виписками;

- 16.05.2014 ДП "Одеський морський торговельний порт" як орендодавцем, ДП "Адміністрація морських портів України" в особі філії як новим орендодавцем та підприємством з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" як орендарем укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до пункту 1 якої орендодавець передає, а новий орендодавець приймає всі права та обов'язки за Договором та стає стороною цього Договору як орендодавець;

- згідно з пунктом 5 Додаткової угоди від 16.05.2014 до Договору, починаючи з 01.10.2013 орендна плата перераховується орендарем до Державного бюджету та новому орендарю відповідно до пункту 3.2 цього договору. Орендна плата за період з жовтня 2013 по березень 2014 підлягає сплаті орендарем протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного рахунку (ів) орендодавця;

- згідно з пунктом 8 додаткової угоди від 16.05.2014 до Договору сторонами погоджено, що умови додаткової угоди застосовуються до правовідносин, що виникли між ними з 13.06.2013;

- позивач звернувся до підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" із запитом про надання інформації щодо суми орендної плати, яка ним сплачена на користь ДП "Одеський морський торговельний порт" за період з 13.06.2013 по 30.09.2013 за Договором;

- відповідно до листа підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" від 25.06.2014 № 3481 на користь ДП "Одеський морський торговельний порт" за вказаний період було перераховано 53 780, 00 грн.;

- 06.08.2014 позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою про повернення грошових коштів у сумі 53 780,00 грн. як безпідставно отриманих від підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна";

- 15.08.2014 відповідач у відповідь на зазначений лист повідомив, що ним підготовлено проект угоди про врегулювання взаємовідносин щодо суми, сплаченої за Договором, за умовами якої ДП "Одеський морський торговельний порт" зобов'язується перерахувати на рахунок позивача суму в розмірі 70% від суми орендної плати, яка була сплачена підприємством з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" на користь ДП "Одеський морський торговельний порт" за період з 13.06.2013 по 30.09.2013, а саме 28 211,12 грн. (без урахування ПДВ). Проте, як вказав відповідач у листі, дана угода не підписана, що не дає можливості завершити розрахунки по даному питанню;

- 31.12.2014 позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою перерахувати на його рахунок суму орендної плати за Договором у розмірі 36 284,30 грн., у т.ч. 8063,18 грн. ПДВ. Крім того, додатком до листа був проект угоди про врегулювання правовідносин щодо розрахунків за договором оренди державного нерухомого майна від 25.02.2003 № КД-3610;

- у відповідь на вказаний лист 16.01.2015 відповідачем повернуто без підписання зазначену угоду та додано копію листа бухгалтерії відповідача стосовно означеного питання;

- 20.02.2015 ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії звернулося до ДП "Одеський морський торговельний порт" з претензією, відповідно до якої просило перерахувати на рахунок позивача 53 780,00 грн.

- 02.04.2015 ДП "Одеський морський торговельний порт" у відповідь на претензію зазначило, що у нього відсутні правові підстави для повернення коштів у повному обсязі, оскільки ДП "Одеський морський торговельний порт" перераховано до Державного бюджету: 20% ПДВ у розмірі 8 963,33 грн., що підтверджується податковими накладними; 30% частки орендної плати відповідно до умов Договору у розмірі 13 445,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідач, як первісний кредитор за Договором повідомив підприємство з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" про заміну кредитора у зобов'язанні у травні 2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі № 910/18928/15, яке набрало законної сили 27.01.2016 визнано, що підприємство з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" належним чином виконало свої зобов'язання за Договором, отже стягнення з підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" суми орендної плати за період з 13.06.2013 по 30.09.2013 на користь нового кредитора є неможливим.

У новому розгляді справи судами попередніх інстанцій також з'ясовано, що:

- за даними розрахунку позивача сума нарахованої орендної плати за період з 13.06.2013 по 30.06.2013 становить 8 101,40 грн. (18 днів), за липень 2013 - 13 488,84 грн.; за серпень 2013 - 13 394,41 грн.; за вересень 2013 - 13 394,41 грн., а всього на загальну суму 48 379,06 грн. (з ПДВ). З яких: 12 094,76 грн. - 30% частки орендної плати, що підлягає сплаті до Державного бюджету України; 28 221,12 грн. - 70% частки орендної плати, яка сплачується орендодавцю; 8063,18 грн. - 20% ПДВ;

- відповідачем внесено 20 % ПДВ (від сум орендної плати, сплаченої підприємством з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ - Україна" за Договором за період з 13.06.2013 по 30.09.2013) у розмірі 8 963, 33 грн. до податкових накладних у 2013 році. Дана сума ПДВ визначена як податкове зобов'язання ДП "Одеський морський торговельний порт";

- 30% частки орендної плати відповідно до умов Договору у повному обсязі сплачено відповідачем до державного бюджету, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 36 284,30 грн. безпідставно набутих коштів.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 зі справи № 6-3090цс15).

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язків, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Податок на додану вартість (ПДВ) належить до загальнодержавних податків (стаття 9 Податкового кодексу України).

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, виходив з того позивач є правонаступником ДП "Одеський морський торговельний порт" в частині майна, прав та обов'язків відповідно до роздільного балансу; з 13.06.2013 у позивача, до якого перейшов об'єкт оренди за Договором згідно з актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань, виникло право на отримання орендної плати за вказаним Договором, відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню одержані відповідачем 70% від розміру орендної плати за Договором за період з 13.06.2016 по 30.09.2013 (що складає 28 221,12 грн.) та 8063,18 грн. ПДВ, загалом 36 284,30 грн. безпідставно набутих відповідачем коштів.

Апеляційний господарський суд, у свою чергу, з'ясувавши, що відповідач відповідно до законодавства України фактично та юридично не є одержувачем ПДВ, на цю суму майно відповідача не збільшилося і зазначені грошові кошти вже перераховано до Державного бюджету України, правомірно скасував рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми ПДВ та відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Спірна сума податку не може вважатися отриманою відповідачем без достатньої правової підстави та збереженою у себе за рахунок позивача, оскільки набувачем у цій ситуації є Державний бюджет України. Та обставина, що відповідач розпорядився спірною сумою коштів, віднісши їх до складу ПДВ, не змінює характер податкових правовідносин сторін і не припиняє їх, а тому стаття 1212 ЦК України не може застосовуватися як підстава для повернення сум сплачених податків (аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 16.05.2011 у справі № 10/7).

Доводи касаторів не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні попередньої судової інстанції. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційні скарги не відповідають вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Посилання ДП "Одеський морський торговельний порт" на те, що судами у вирішенні спору не було взято до уваги рішення у справі № 910/18928/15 (яке набрало законної сили), яким, на думку касатора, встановлено обставини, що мають преюдиціальне значення для даної справи (а саме, що враховуючи визначені сторонами умови додаткової угоди від 16.05.2014 до Договору орендна плата за користування майном до 01.10.2013 не підлягає сплаті на користь Адміністрації морських портів, а підлягає перерахуванню первісному орендарю - ДП "Одеський морський торговельний порт") Вищий господарський суд України відхиляє, оскільки помилковим є надання преюдиціального значення оціночним судженням, зробленим судом при вирішенні іншої справи, ототожнення фактів, встановлених цим судом, з їх юридичною оцінкою.

Таким чином, постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідає встановленим ним фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 зі справи № 916/1413/16 залишити без змін, а касаційні скарги державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) та державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" - без задоволення.

Суддя В. Палій

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Студенець