ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 904/11889/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Палія В.В., Селіваненка В.П.,
за участю представників сторін позивача - Сагайдак А.В.; відповідача - Шарий С.В.;
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Блок ЛТД"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від03.04.2017
та на рішенняГосподарського суду Дніпропетровської області
від13.01.2017
у справі№ 904/11889/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Алекс БТГ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Блок ЛТД"
проповернення майна з відповідального зберігання
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Блок ЛТД"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Алекс БТГ"
провизнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Алекс БТГ" (далі - ТОВ "ВП "Алекс БТГ") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Блок ЛТД" (далі - ТОВ Фірма "Блок ЛТД") про зобов'язання повернути передане на зберігання майно - скрап/фракція 20-150 мм/ в кількості 656 т загальною вартістю 984 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 порушено провадження у справі № 904/11889/16 за позовом ТОВ "ВП "Алекс БТГ" до ТОВ Фірма "Блок ЛТД" про повернення майна з відповідального зберігання.

До прийняття рішення по суті спору ТОВ Фірма "Блок ЛТД" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до ТОВ "ВП "Алекс БТГ" про визнання недійсним договору про надання послуг, пов'язаних із зберіганням № 01/02/2016, укладеного між ТОВ Фірма "Блок ЛТД" та ТОВ "ВП "Алекс БТГ".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мартинюк С.В.) від 13.01.2017 первісний позов задоволено, суд зобов'язав ТОВ Фірма "Блок ЛТД" повернути ТОВ "ВП "Алекс БТГ" передане на зберігання майно скрап/фракція 20-150 мм/ в кількості 656 т загальною вартістю 984 000, 00 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Антонік С.Г., судді Вечірко І.О., Іванов О.Г.) від 03.04.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017, ТОВ Фірма "Блок ЛТД" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, судами неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, а висновки судів не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм ст.ст. 42, 43, 47, 82, 99, 101 ГПК України, оскільки не надано належної оцінки доводам ТОВ Фірма "Блок ЛТД".

Також ТОВ Фірма "Блок ЛТД" зазначає про порушення судом апеляційної інстанції ч. 1 ст. 101 ГПК України, оскільки ним прийнято нові докази без оцінки обґрунтування неможливості подання таких доказів позивачем суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.06.2017 касаційну скаргу ТОВ Фірма "Блок ЛТД" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.07.2017. Цією ж ухвалою зупинено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.04.2017, до закінчення його перегляду в порядку касації.

ТОВ "ВП "Алекс БТГ" через канцелярію суду 04.07.2017 було подано відзив на касаційну скаргу ТОВ Фірма "Блок ЛТД", в якому товариство просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.07.2017 відкладено розгляд справи на 18.07.2017.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами між ТОВ Фірма "Блок ЛТД" (зберігач) та ТОВ "ВП "Алекс БТГ" (клієнт) 01.02.2016 укладено договір № 01/02/2016 "Про надання послуг, пов'язаних з відповідальним зберіганням", предметом якого є прийняття, зберігання, вивантаження, навантаження, перевалка, доставка до місця призначення на території зберігання (спеціально обладнаної території, яка належить/орендується зберігачем) скрапу (фракція 20-150 мм) на умовах, визначених даним договором.

Пунктом 1.2 договору визначено місце зберігання: м. Дніпродзержинськ, вул.Широка, 351А, 351Б, 351В, 353А.

Умовами п. 2.1 договору погоджено кількість матеріалу, який передається на зберігання - 656 т.

Заявлена та погоджена сторонами вартість матеріалу складає 1500 грн за 1 т, моментом узгодження вартості матеріалу є підписання сторонами акту приймання-передачі, зазначеного у предметі договору, - матеріалу (п. 2.2 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання від 01.02.2016 ТОВ Фірма "Блок ЛТД" прийняла на зберігання від ТОВ "ВП "Алекс БТГ" матеріал - скрап (фракція 20-150 мм) в кількості 656 т загальною вартістю 984 000, 00 грн.

Пунктом 3.2.5 договору передбачено, що зберігач зобов'язаний видати (повернути) у повному обсязі матеріал клієнту на першу вимогу останнього, але не пізніше 30.07.2016. У випадку неповернення зберігачем у строк вказаного у предметі договору матеріалу, з будь-яких причин, зберігач зобов'язаний виплатити клієнту повну вартість даного матеріалу, раніше узгоджену сторонами у строк, передбачений для повернення цього матеріалу.

Предметом спору за первісним позовом є матеріально-правова вимога ТОВ "ВП "Алекс БТГ" до ТОВ Фірма "Блок ЛТД" про зобов'язання повернути передане на зберігання майно - скрап/фракція 20-150 мм/ в кількості 656 т загальною вартістю 984 000, 00 грн.

З огляду на те, що строк виконання зобов'язання щодо повернення майна зі зберігання настав 30.07.2016, станом на момент розгляду спору у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна з відповідального зберігання, то суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову.

Предметом спору за зустрічним позовом є матеріально-правова вимога ТОВ Фірма "Блок ЛТД" до ТОВ "ВП "Алекс БТГ" про визнання недійсним договору про надання послуг, пов'язаних із зберіганням № 01/02/2016, укладеного між ТОВ Фірма "Блок ЛТД" та ТОВ "ВП "Алекс БТГ".

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ Фірма "Блок ЛТД" посилалось на те, що оспорюваний договір підписаний не ОСОБА_6, а невідомою особою, та містить відбиток підробленої печатки товариства; у ТОВ Фірми "Блок ЛТД" відсутні оригінали та копії договору № 01/02/2016 від 01.02.2016 про надання послуг, пов'язаних з відповідальним зберіганням та акту приймання-передачі до нього, що свідчить про їх фіктивність; ТОВ "ВП "Алекс БТГ" не надано до справи первинних документів, які б свідчили про набуття права власності на матеріал, начебто переданий на зберігання ТОВ Фірмі "Блок ЛТД", та доказів перевезення такого матеріалу на територію складу позивача за зустрічним позовом, а відтак, фінансово-господарська операція не відбувалась, і не є реальною, а - фіктивною.

Судам попередніх інстанцій встановлено, що факт укладення та підписання спірного договору № 01/02/2016 від 01.02.2016 про надання послуг, пов'язаних з відповідальним зберіганням підтверджений особисто ОСОБА_6 в судовому засіданні 12.01.2017 (директор ТОВ Фірми "Блок ЛТД" станом на момент виникнення правовідносин сторін). Також ОСОБА_6 підтверджено факт проставлення печатки товариства під час укладення та підписання письмового договору, тобто доводи позивача за зустрічним позовом про підроблення підпису ОСОБА_6, печатки товариства на договорі й акті приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання до нього не знайшли свого підтвердження.

При цьому судом апеляційної інстанції також встановлено, що на підтвердження виконання договору, щодо завезення на територію позивача предмета зберігання, відповідачем за зустрічним позовом надано договір № 24785 від 29.07.2015 на підставі якого ТОВ "ВП "Алекс БТГ" здійснювало закупівлю товару, який є предметом договору зберігання, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, в яких пункт вивантаження співпадає з адресою, зазначеною в п.1.2. договору про надання послуг, укладеного між сторонами.

З врахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ч. 1 ст. 938 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 949 ЦК України) зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно з товарно-транспортною накладною № 010816 від 01.08.2016 та актом про недопуск на територію від 01.08.2016, водій ТОВ "ВП "Алекс БТГ" та директор ТОВ "ВП "Алекс БТГ" 01.08.2016 об 11:00 год прибули до території місця зберігання спірного товару - м. Кам'янське, вул. Широка, 351А, 351Б, 351В, 353А для завантаження й вивезення майна, передбаченого на зберігання згідно спірного договору, але охороною на територію складу водія та директора ТОВ "ВП "Алекс БТГ" не допущено.

З врахуванням викладеного, оскільки строк виконання зобов'язання щодо повернення майна зі зберігання настав 30.07.2016, а у судів попередніх інстанцій станом на момент розгляду спору у матеріалах справи був відсутній акт приймання-передачі майна з відповідального зберігання, то колегія суддів погоджується з їх висновком про наявність правових підстав для задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктами 9.4., 9.4.3. Статуту ТОВ Фірма "Блок ЛТД" встановлено, що одноособовим виконавчим органом товариства є директор. Директор самостійно у межах своєї компетенції вирішує всі питання виробничо-господарської діяльності, без доручення здійснює дії від імені товариства, укладає від імені товариства угоди (договори).

Факт підписання договору підтвердив в судовому засіданні першої інстанції особисто ОСОБА_6 - директор.

Укладений договір, як встановлено судом апеляційної інстанції, не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства та вчинений у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, про що свідчить акт приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання. Окрім того, матеріалами справи не встановлено, що волевиявлення учасників не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Щодо доводів ТОВ Фірма "Блок ЛТД" про порушення судом апеляційної інстанції ч. 1 ст. 101 ГПК України, оскільки ним прийнято нові докази без оцінки обґрунтування неможливості подання таких доказів позивачем суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

У п. 19 листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" зазначено, що відповідно до частини першої ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З урахуванням наведеного законодавчого припису суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування.

Водночас якщо прийнята апеляційною інстанцією постанова є по суті законною і обґрунтованою, то самі лише прийняття і розгляд апеляційною інстанцією додаткових доказів без обґрунтування заявником неможливості їх подання суду першої інстанції не можуть вважатися підставами для скасування зазначеної постанови. До того ж і ч. 2 ст. 11110 ГПК України не відносить відповідне порушення до числа тих, які в будь-якому випадку є підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи ТОВ Фірма "Блок ЛТД", викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно із ст. 1211 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Про зупинення виконання судового рішення виноситься ухвала.

Після закінчення перегляду оскарженого судового рішення господарський суд може поновити виконання судового рішення, про що виноситься ухвала.

У абз. 4 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України" № 11 від 24.10.2011 зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 1211 ГПК України питання про поновлення виконання судового рішення має вирішуватися судом касаційної інстанції під час прийняття постанови за результатами перегляду справи в касаційному порядку. В залежності від конкретних обставин справи відповідне питання може бути вирішено після перегляду оскаржуваного судового рішення, про що виноситься ухвала.

У зв'язку із закінченням перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в порядку касації, виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017, яке було зупинено ухвалою Вищого господарського суду України від 22.06.2017, підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 1211 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Блок ЛТД" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017 у справі № 904/11889/16 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017 у справі № 904/11889/16.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Палій В.В.

Селіваненко В.П.