ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" липня 2017 р. Справа № 911/1329/17

За позовом Головного управління Держгеокадастру у Київській області, 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14

до Володарської районної державної адміністрації, 09300, Київська область, Володарський район, селище міського типу Володарка, Площа Миру, будинок 4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про визнання недійсними розпоряджень та державного акта

суддя Н.Г. Шевчук

за участю представників сторін:

від позивача: Шкарбан А.П. (довіреність №1 від 03.01.2017);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: ОСОБА_2 (НОМЕР_1 виданий 29.12.2002),

ОСОБА_4 (довіреність НМО №281895 від 26.06.2017).

Суть спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області звернулось у господарський суд з позовом до Володарської районної державної адміністрації, в якому відповідно до заяви від 27.06.2017 (арк. с. 36-37) просить визнати незаконними тап скасувати розпорядження Володарської районної державної адміністрації №544 від 15.10.2009 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку в межах Косівської сільської ради за межами сіл Косівка, Гор-Косівка» та №217 від 14.05.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для обслуговування господарських будівель та споруд на території Косівської сільської ради» та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2.

Позов обґрунтований тим, що, на думку позивача, Володарською районною державною адміністрацією ці розпорядження були видані з перевищенням власних повноважень та з порушенням діючого на той час земельного законодавства: надала дозвіл на розробку документації із землеустрою та в подальшому затвердила розроблену документацію із землеустрою і передала у власність земельні ділянки для обслуговування господарський будівель та споруд, що не передбачено статтею 17, частиною третьою статті 122 Земельного кодексу України, статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»; без припинення права колективної власності спілки селян «Україна», з порушенням статті 20 Земельного кодексу України змінено цільове призначення земель; без розроблення проекту землеустрою.

Відповідач проти позову заперечує, вважає себе неналежним відповідачем, просить застосувати позовну давність (арк. с. 65).

Третя особа вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, що у позивача відсутнє право звернення до суду з таким позовом, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, що визнання незаконними дій органів влади не повинно порушувати право особи на мирне володіння своїм майном, що з боку гр..ОСОБА_2 не було вчинено жодних порушень пр. набутті права на землю, що цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, що гр. ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, для обслуговування якого була надана земельна ділянка (арк. с. 43-45, 52-57).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи суд

В С Т А Н О В И В :

Розпорядженням Володарської районної державної адміністрації №544 від 15.10.2009 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку в межах Косівської сільської ради за межами сіл Косівка, Гор-Косівка» надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку загальною площею 11,6042га для обслуговування господарських будівель та споруд в межах Косівської сільської ради за межами сіл Косівка, Гор-Косівка (арк. с. 15).

Розпорядженням Володарської районної державної адміністрації №217 від 14.05.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для обслуговування господарських будівель та споруд на території Косівської сільської ради» затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 11,6040га ОСОБА_2 для обслуговування господарських будівель та споруд на території Косівської сільської ради, вирішено передати ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 11,6040га для обслуговування господарських будівель та споруд на території Косівської сільської ради, зобов'язано відділ Держкомзему у Володарському районі забезпечити збереження технічної документації (арк. с. 16).

На підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації №217 від 14.05.2010 ОСОБА_2 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 11,6040га кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої Київська область, Володарський район, Косівська сільська рада за межами населеного пункту з цільовим призначенням - для обслуговування господарський будівель і споруд (арк. с. 17).

Цей Акт складений у двох примірниках, один з яких передано власнику земельної ділянки, другий - на зберігання у Відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області.

Акт 06.07.2010 підписаний керівником Володарської районної державної адміністрації та керівником Відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області, державна реєстрація вчинена 08.07.2010.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.07.2017 про земельну ділянку площею 11,6040га кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої АДРЕСА_2, власник ОСОБА_2, цільове призначення земельної ділянки - для іншого сільськогосподарського призначення, вид використання - для обслуговування господарський будівель і споруд (арк. с. 60-64).

На вказаній земельній ділянці відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.04.2008 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2008 розташовані нежитлові будівлі та споруди, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 (арк. с. 58-59).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів « №445/2011 від 08.04.2011 Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів.

У подальшому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державне агентство земельних ресурсів було реорганізовано шляхом перетворення його у Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр).

Пунктом 5 цієї постанови встановлено, що органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, що реорганізуються.

Відповідно до пункту є-1 статті 151 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким є позивач, віднесено, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що повноваження стосовно перевірки та контролю дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю має виключно центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексу.

Таким центральним органом на теперішній час є Держгеокадастр.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Управлінням з контролю за використанням земель та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області в порядку статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведено перевірку щодо дотримання вимог земельного законодавства Володарською районною державною адміністрацією у Київській області при розпорядженні земельними ділянками, в результаті якої позивач дійшов висновку про те, що розпорядження Володарської районної державної адміністрації №544 від 15.10.2009 і №217 від 14.05.2010 прийняті з порушенням вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачами відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно частин першої, другої статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Нормами частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним

Проте, позивач у позовній заяві не вказав, за захистом яких саме своїх (тобто, його - позивача) прав або охоронюваних законом інтересів поданий цей позов.

Згідно пунктів «а», «ж» частини першої статті 17 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, а також вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 122 цього Кодексу районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Таким чином, передача земельної ділянки площею 11,6040га кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої АДРЕСА_2, у власність ОСОБА_2, цільове призначення якої згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.07.2017 - для іншого сільськогосподарського призначення, вид використання - для обслуговування господарський будівель і споруд, не є порушенням вказаних приписів земельного кодексу України.

За змістом пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладення договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи викладене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у такий спосіб виникло право власності або право володіння земельною ділянкою і це право грунтується на правовстановлюючих документах.

Отже, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачі земельних ділянок у власність, укладення договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Наведеної позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 06.07.2016 у справі №916/876/13, про що доведено до відома господарських судів Інформаційним листом Вищого господарського суду України №01-06/1097/17 від 07.07.2017.

Прийняті Володарською районною державною адміністрацією (як суб'єктом владних повноважень) розпорядження №544 від 15.10.2009 та №217 від 14.05.2010 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що втручання відповідало вимозі закону і не було свавільним.

Особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то таке компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Докази неправомірних дій з боку ОСОБА_2 при набутті у власність спірної земельної ділянки відсутні.

А тому як визнання незаконними розпоряджень, так і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку призведе до позбавлення його права на земельну ділянку, якою він мирно володіє, покладаючись на легітимність добросовісних дій державного органу, а тому буде свавільним втручанням.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при відмові у позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складене 14.07.2017.