РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017Справа №910/9935/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ.Кепітал Партнерс

Україна»

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича

2. Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування

фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_2

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Новак А. І., договір № 7 від 01.04.2017

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 Герасименко Т.В., довіреність № 27-640/17 від 10.01.2017

від третьої особи ОСОБА_5, довіреність № 6504 від 26.11.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ.Кепітал Партнерс Україна» про

1. визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в загальному розмірі 7.602.500,00 грн.;

2. зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича акцептувати (визнати) вимоги позивача в загальному розмірі 7.602.500,00 грн., а саме:

- вимоги щодо заборгованості ПАТ «Енергобанк» по оренді майна відповідно до договорів оренди майна від 03.03.2011 та від 04.05.2011 в загальному розмірі 1.040.447,85 грн.,

- вимоги щодо грошових коштів, які містились на банківському рахунку станом на 13.02.2015 в загальному розмірі 6.562.022,15 грн.;

3. зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог позивача на 7602500,00 грн. та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправним невизнанням Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайком Станіславом Анатолійовичем кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі договору оренди від 03.03.2011, укладеного між позивачем та ПАТ «Енергобанк» за період з січня 2015 року по 11.06.2015, а також договору оренди від 04.05.2011, укладеного між позивачем та ПАТ «Енергобанк», за період з січня по травень 2015 року, на загальну суму 1.040.447,85 грн. (заяви про визнання кредиторських вимог від 22.06.2015). Окрім того, станом на момент введення тимчасової адміністрації ПАТ «Енергобанк» на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_5 від 14.04.2014, укладеного між позивачем та ПАТ «Енергобанк», знаходились грошові кошти у розмірі 6.562.022,15 грн., а тому, маючи заборгованість за договором про надання кредиту № 610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ «Енергобанк», 03.06.2015 позивачем було надіслано заяву про припинення зобов'язань за кредитним договором на суму 6.562.022,15 грн. у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі. Разом з тим, як зазначає позивач, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» було визнано вимоги позивача лише на суму 175.570,41 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/9935/16 від 07.10.2016 позов задоволено частково та

зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича акцептувати (визнати) вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ.Кепітал Партнерс Україна» на суму заборгованості 628639,05 грн.

зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» на суму 628639,05 грн. та подати зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/9935/16 від 17.01.2017 рішення Господарського суду міста Києва № 910/9935/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/9935/16 від 25.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 у справі № 910/9935/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/9935/16 отримані Господарським судом міста Києва 05.05.2017.

Розпорядженням в.о. Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 05.05.2017 за № 04-23/1560 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.05.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9935/16 від 11.05.2017 справу призначено до розгляду на 06.06.2017.

Відповідач-1 у поданих 06.06.2017 до відділу діловодства суду поясненнях зазначає, що ПАТ «Енергоринок» у відповідь на лист ТОВ «Ю.ЕФ.Кепітал Партнерс» № 03/06/15-01 від 03.06.2015 було надано відповвідь № 1963/5 від 11.06.2015, який було надіслано 11.06.2015 цінним листом. Тому вважає висновок Вимщого господарського суду України про бездіяльність ПАТ «Енергобанк» щодо ненадання відповіді банком на вказаний лист позивача є безпідставними.

Позивачем 06.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розчнглду справи, у зв'язку з неможливістю направити повнвоажного представника пзивача в судове засідання, який має приймати участь в іншому суовому процесі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9935/16 від 06.06.2017, у зв'язку з нез'явленям в судове засіданя представника позивача та невиконанням сторонами і третьою особю вимог ухвали від 11.05.2017, розгляд спарви відкладено на 15.06.2017.

Позивачем в судовому засіданні 15.06.2017 подано клопотання про витребування у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича журнал вхідної кореспонденції у період з 26 по 28 серпня 2015 року.

Судом розглянуто та відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Позивачем в судовому засіданні 15.06.2017 подано клопотання про витребування у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича

- документи, які підтверджують правомірність списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_5 в сумі 6.562.022,15 грн.;

- журнал реєстрації розпоряджень (рішень, наказів тощо), в якому б містилась відповідна інформація про списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_5 в сумі 6.562.022,15 грн.

Судом розглянуто та задоволено дане клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9935/16 від 15.06.2017 відкладено розгляд справи на 22.06.2017 та витребувано докази.

Відповідачем-1 22.06.2017 до віділу діловодства суду подано витребувні судом документи.

Позивачем 22.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання у відповідності до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України, в якому просить замінити Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича належним відповідачем, а саме Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчуком Віталієм Віталійовичем.

Суд розглянувши дане клопотання, вважає його клопотанням про заміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговані повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк».

Позивачем в судовому засідані 22.06.2017 подано клопотання про відкладення розгляду срави.

Позивачем в судовому засідані 22.06.2017 подано заяву про уточнення предмету позову, відповідно до якої вимоги пред'явлено до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича.

В судовому засіданні 22.06.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 04.07.2017.

Відповідач-2 у поданих 22.06.2017 до відділу діловодства поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечує повністю та зазначає наступне. Законодавством у галузі гарантування вкладів фізичних осіб регламентовано чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. Реєстр акцептованих вимог кредиторів, що подався Уповноваженою особою, та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. З пиводу кредиторських вимог по орендній платі зазначає, що 05.05.2015 ПАТ «Енергобанк» фактично звільнило орендоване приміщення та не здійснювало користування ним та іншим орендованим обладнанням, а тому відсутні правові підстави для нарахування орендної плати за вищевказаний період. Крім того, Банк повідомив ТОВ «Ю.ЕФ. Кепітал Партнере Україна» листом від 21.04.2015 про компенсацію вартості капіталовкладень в орендоване приміщення та розірвання договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, що не заперечується також і позивачем. Незважаючи на таке повідомлення, ТОВ «Ю.ЕФ. Кепітал Партнере Україна» відмовилося підписати акти прийому-передачі приміщення та орендованого обладнання у строк фактичного звільнення приміщення - 05.05.2016. Тому з боку позивача було штучно створено перешкоди саме шляхом відмови від підписання акту - прийому передачі орендованого майна саме по факту звільнення та передачі орендованого майна, а тому всі вимоги щодо сплати нарахованих орендних платежів після 05.05.2016 є не обґрунтованими. Виходячи з матеріалів справи, направлення листа позивачем № 03/06/15-01 про припинення зобов'язань за кредитним договором мало на меті саме уникнення відповідальності за невиконання кредитних зобов'язань шляхом застосування норм статті 606 ЦК України про що саме і йдеться в листі, а не про пред'явлення свої кредиторський вимог. Проте, що на меті не було пред'явлення позивачем своїх вимог, направленням зазначеного листа є те, що припинення зобов'язання шляхом поєднання кредитора та боржника в одній особі виключає в той же час і визнання тих же вимог як кредиторських до Банку.

Відповідач-1 в судове засідання 04.07.2017 не з'явився.

Відповідачем-1 04.07.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити повноважного представника пзивача в судове засідання, який має приймати участь в іншому суовому процесі.

Суд розглянувши подане клопотання відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача-1, можливості направити іншого представника у судове засідання.

З огляду на викладене, клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки наявних в матеріалах справи документів достатньо для розгляду справи, суд вважає, що неявка представника відповідача-1 не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 04.07.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою Правління Національного банку України № 96 від 12.02.2015 до категорії неплатоспроможних було віднесено ПАТ «Енергобанк», на підставі якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запровадив у даний банк тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015. Уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Енергобанк» призначено провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення ОСОБА_8.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 370 від 11.06.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 115 від 12.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_8 строком на 1 рік з 12.06.2015 до 11.06.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14.07.2015 від виконання обов'язків уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» відсторонено провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення ОСОБА_8. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Брайка Станіслава Анатолійовича.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 842 від 26.05.2016 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енеробанк» на два роки до 11.06.2018 включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича на два роки до 11.06.2018 включно.

За змістом ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ № 370 від 11.06.2015) Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ № 370 від 11.06.2015) передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Позивач зазначає, що ним було заявлено вимоги до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на загальну суму 7.602.500,00 грн., відповідно до заяв: № 03/06/15-01 від 03.06.2015, № 22/06/15-02 від 22.06.2015, № 22/06/15-01 від 22.06.2015, № 22/06/15-03 від 22.06.2015, повторно направленого листа № 27/08/15-01 від 27.08.2015.

Матеріали справи свідчать, що 03.06.2015 позивачем на адресу Банку було направлено заяву № 03/06/15-01 від 03.06.2015, відповідно до якої позивач зазначав про наявність на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку №9301 від 14.04.2014 грошових коштів у розмірі 6.562.022,15 грн., а тому, маючи заборгованість за договором про надання кредиту № 610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ «Енергобанк», у розмірі 6.877.145,97 грн. (основний борг) та 57.977,78 грн. (нараховані відсотки), позивач вказаною заявою просив припинити зобов'язання за кредитним договором на суму 6.562.022,15 грн. у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України.

В матеріалах срави наявний лист позивача № 27/08/15-01 від 27.08.2015, адресований Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайку Станіславу Анатолійовичу, відповідно до якого позивач зазначав про наявність на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_5 від 14.04.2014 грошових коштів у розмірі 6.562.022,15 грн., а тому, враховуючи заборгованість банку перед позивачем за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011 у розмірі 1.040.447,85 грн. та заборгованість позивача перед банком за договором про надання кредиту № 610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ «Енергобанк» у розмірі 7.491.324,92 грн. (основний борг) та 57.977,78 грн. (нараховані проценти), позивач вказаним листом просив припинити зобов'язання за договором про надання кредиту № 610-34 від 24.10.2006 в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму кредитної заборгованості у розмірі 6.562.022,15 грн. та заборгованості по оренді у розмірі 1.040.447,85 грн.

Проте, належних доказів в підтвердження надіслання цього листа або вручення його Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайку Станіславу Анатолійовичу, не подано.

З відомостей з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) вбачається, що датою публікації про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» у газеті «Голос України» (№ 107 (6111) є 18.06.2015, в силу приписів ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ № 370 від 11.06.2015) строком пред'явлення кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в процесі ліквідації останнього є період з 19.06.2015 по 18.07.2015.

Наведені вище норми ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дають підстави для висновку, що встановлення законодавцем обмеженого строку для заявлення кредиторами своїх вимог до банку, що ліквідується, зумовлено необхідністю визначення сукупного розміру вимог до банку, що ліквідується, та встановлення співрозмірності заявлених протягом встановленого Законом періоду кредиторських вимог відносно розміру ліквідаційної маси (коштів, іншого майна, що може бути реалізованим для погашення вимог кредиторів в порядку черговості). Таким чином, суд вважає, що вимогами, заявленими до банку, який ліквідується, в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можуть вважатись лише ті, що заявлені виключно в межах строку для заявлення вимог кредиторів до банку, що ліквідується (30 днів з з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду).

Водночас, заява № 03/06/15-01 від 03.06.2015, якою позивач обґрунтовує пред'явлення вимог за договором про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_5 від 14.04.2014 у розмірі 6.562.022,15 грн., була направлена банку до прийняття Правлінням НБУ постанови № 370 від 11.06.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 115 від 12.06.2015 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», а тому вказана заява не може вважатись судом такою, за якою пред'явлено вимоги в межах ліквідації банку в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки дані норми Закону не поширюються на відносини, що виникають між кредитором банку і банком, до початку ліквідації останнього.

Більше того, зі змісту заяви № 03/06/15-01 від 03.06.2015 вбачається, що позивач просив відповідача-1 припинити зобов'язання позивача за договором про надання кредиту № 610-34 від 24.10.2006 на суму 6.562.022,15 грн. (грошові кошти, що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_5 від 14.04.2014) у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідач-1 зазначає, що ним було надано відповідь листом № 1963/5 від 11.06.2015, проте зміст цього листа відповідачем-1 не подано. Не можуть вважатись подані відповідачем-1 в якості надіслання позивачу цього листа копія поштової квитанції № 6228 від 11.06.2015 та опису вкладення, оскільки копію здійснено так що поштова квитанція захиляє зміст поштового відправлення зазначеного в цьому описі.

Слід також відзначити, що прохання про припинення зобов'язання позивача у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України не може бути розцінене судом як вимога кредитора до банку з огляду на різну правову природу та правові наслідки таких юридичних фактів, а отже надіслана позивачем відповідачу-1 заяви № 03/06/15-01 від 03.06.2015 в будь-якому разі не може вважатись такою, за якою пред'явлено кредиторські вимоги до банку, що ліквідується.

Щодо листа позивача № 27/08/15-01 від 27.08.2015, за яким позивач просив припинити зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, то вказаний лист не було направлено Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайку Станіславу Анатолійовичу, за відсутності доказів на підтвердження надіслання такого листа.

При цьому, вказаний лист в будь-якому разі було складено після спливу 30-денного строку для пред'явлення вимог до банку, що ліквідується, в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що також не дає підстав розцінювати таку заяву як заяву про пред'явлення вимог кредитором до банку, що ліквідується.

Отже, наведене вище свідчить про непред'явлення позивачем вимог відносно грошових коштів у розмірі 6.562.022,15 грн., що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_5 та правомірність їх списання в дохід банку як такі що погашені.

Судом встановлено, що 25.06.2015 позивачем на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» було направлено наступні заяви

- № 22/06/15-02 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 03.03.2011 на суму 765.520,00 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Енергобанк»;

- № 22/06/15-01 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 03.03.2011 на суму 235.087,85 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Енергобанк»;

- № 22/06/15-03 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 04.05.2011 на суму 39.840,00 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Енергобанк».

Вказані заяви за своїм змістом містять вимогу про визнання позивача кредитором ПАТ «Енергобанк» за договором оренди від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011 і є такими, що направлені відповідачу-1 протягом строку, встановленого ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для пред'явлення кредиторських вимог до ПАТ «Енергобанк».

Таким чином, позивачем заявлено відповідачу-1 вимоги до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на загальну суму 1.040.447,85 грн. (за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011).

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ № 370 від 11.06.2015) Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Листом № 184/28.6 від 21.01.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайко С.А. (відповідач-1) повідомила позивача про визнання позивача кредитором Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 175.570,41 грн. та включення його до 7 черги. При цьому, жодних обґрунтувань часткового визнання відповідачем-1 вимог позивача вказаний лист не містить та на надано пояснень відповідачем-1 під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Оскільки позивач оскаржує невизнання в повному обсязі своїх кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», заявлених Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його ліквідацію, зокрема, тих, що виникли за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011, суд має дослідити обставини правомірності/неправомірності часткового відхилення відповідачем-1 таких вимог.

Матеріали справи свідчать, що 03.03.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований у реєстрі за № 228, за яким орендодавець зобов'язується передати орендареві у тимчасове строкове платне користування нежилі приміщення будівлі по вул. Воздвиженській, 56 (літера А), загальною площею 3289,5 кв.м., а орендар в свою чергу зобов'язується прийняти вказані приміщення та сплачувати орендну плату, обумовлену цим договором (п. 1.1. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 в редакції договору про внесення змін від 22.07.2013 до договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011).

За змістом п. 3.3. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю орендну плату щомісячно, не пізніше 4 числа поточного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, реквізити якого зазначені в розділі 9 цього договору.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщень від орендодавця до орендаря, водночас факт передання позивачем (орендодавцем) нерухомого майна за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 у користування орендарю (ПАТ «Енергобанк») сторонами не заперечувався.

Між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 за договором оренди від 03.03.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 2.240.000,00 грн. (дебет банку/кредит позивача); обороти за період з 31.01.2015 по 11.06.2016: позивачем вказано 3005520,00 грн. (з січня 2015 по травень 2015 по 560.000,00 грн. за кожен місяць, з 01 червня 2015 року по 11 червня 2015 року - 205.520,00 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 765520,00 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період з 31.01.2015 по 11.06.2016: 2.240.000,00 грн. (з січня 2015 по квітень 2015 по 560.000,00 грн. за кожен місяць, з травня 2015 року по 11 червня 2015 року - 0,00 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 0,00 грн.

Так, позивачем та банком погоджено, що орендна плата за користування приміщенням за період з січня по квітень 2015 року становить 2.240.000,00 грн., яка була сплачена банком; водночас розбіжності позивача та банку відносно суми заборгованості по орендній платі за договором оренди нежитлових приміщень від 03.03.2011 полягають у невизнанні банку наявності у нього обов'язку зі сплати орендної плати за користування майном за період з травня 2015 року по 11.06.2015, оскільки, як зазначає відповідач-1 з 05.05.2015 ПАТ «Енергобанк» не здійснювало користування орендованим приміщенням за договором оренди від 03.03.2011, а тому відсутні підстави для нарахування орендної плати за період з вказаної дати.

За змістом ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 8.3. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 останній вступає в силу з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до 05.12.2016, а в частині виконання зобов'язань сторін за цим договором, - до повного їх виконання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з моменту підписання актів прийому-передачі приміщень від орендодавця до орендаря і закінчується в момент повернення приміщень орендарем орендодавцю за актом прийому-передачі.

За таких обставин, з урахуванням тих обставин, що умовами договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 передбачено, що даний договір діє до 05.12.2016, за відсутності права сторони договору на односторонню відмову від договору та, відповідно розірвання такого договору, доводи відповідача-1 щодо фактичного невикористання банком орендованих приміщень, за умови існування чинного договору оренди від 03.03.2011, не спростовують наявного у ПАТ «Енергобанк» обов'язку зі сплати орендної плати за заявлений позивачем спірний період, орендна плата за користування приміщень протягом якого не сплачена банком, за відсутності доказів протилежного (з травня 2015 року по 11.06.2015).

Крім того, за приписами ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідачем-1 не вказано в обґрунтування відсутності обов'язку банку зі сплати орендної плати за період з травня 2015 року по 11.06.2015 будь-яких обставин, з якими положення ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України пов'язують звільнення наймача від плати за користування майном.

Більше того, як передбачено ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 в редакції договору про внесення змін від 22.07.2013 до договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, орендна плата за користування приміщеннями встановлюється у розмірі 560.000,00 грн. на місяць. Сторони дійшли згоди, що розмір орендної плати, визначений цим договором про внесення змін, набуває чинності та застосовується до правовідносин сторін за договором оренди, починаючи з 1 липня 2013 року.

При цьому, оскільки позивачем заявлено вимоги за червень 2015 року по 11 число місяця (до дня прийняття рішення № 115 від 12.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»), суд вважає за необхідне здійснити пропорційний розрахунок орендної плати за червень 2015 року відносно кількості днів оренди приміщення. Так, за розрахунком суду орендна плата за користування банком нежилими приміщеннями за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 у червні 2015 року складає 205.333,33 грн.

Відтак, з урахуванням того, що банком не було сплачено орендну плату за користування приміщеннями за договором від 03.03.2011 за період з травня 2015 року по 11.06.2015 суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за даним договором складає 765.333,33 грн. (560.000,00 грн. - вартість орендної плати за травень 2015 року + 205.333,33 грн. - вартість орендної плати за червень 2015 року, розрахована пропорційно кількості днів оренди приміщень).

Умовами абз. 2 п. 3.7. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 передбачено, що орендар на підставі рахунку-фактури, який надається йому орендодавцем до 20 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує орендодавцю комунальні та експлуатаційні послуги, які отримані останнім з моменту підписання акту прийому-передачі приміщень до розірвання орендодавцем відповідних договорів з надавачами цих послуг та укладення таких договорів безпосередньо орендарем.

Між позивачем та банком складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 щодо відшкодування вартості комунальних та експлуатаційних послуг за договором оренди від 03.03.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 91.314,77 грн. (дебет позивача/кредит банку); обороти за період з 20.01.2015 по 31.05.2016: позивачем вказано 529.942,12 грн., із яких оплачено банком 386.169,04 грн., таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 235.087,85 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період за період з 20.01.2015 по 31.05.2016 - 523.990,75 грн., із яких оплачено банком 386.169,04 грн., таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 137.821,71 грн.

Отже, позивачем та банком погоджено, що сплачена банком вартість комунальних та експлуатаційних послуг становить 386.169,04 грн.; водночас розбіжності позивача та банку відносно суми заборгованості по визначенні вартості комунальних та експлуатаційних послуг за договором оренди нежитлових приміщень від 03.03.2011 полягають у невизнанні банку наявності у нього заборгованості з відшкодування вартості таких послуг у квітні-травні 2015 року.

При цьому, обставини здійснення сплати банком грошових коштів в рахунок відшкодування комунальних та експлуатаційних послуг у розмірі 386.169,04 грн. на користь позивача підтверджується поданою останнім 22.07.2016 банківською випискою по рахунку.

За таких обставин, з метою встановлення обставин наявності у банку обов'язку зі сплати вартості комунальних та експлуатаційних послуг, необхідним є встановлення обставин фактичного споживання банком комунальних та експлуатаційних послуг як орендарем приміщень за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 літера А у спірний період, а отже вказані обставини щодо фактичного надання комунальних та експлуатаційних послуг входять до предмету доказування у даній справі.

Позивачем подані договори, а саме договір про постачання електричної енергії № 10633 від 09.11.2007, укладений з ПАТ «Київенерго», договір № 12700/507 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 25.11.2014, укладений з ПАТ "АК «Київводоканал», договір № 250634/РН на постачання теплової енергії у гарячій воді від 11.02.2008, укладений з ПАТ «Київенерго», та акти приймання-передачі послуг за період з січня 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 322.211,83 грн.

З огляду на те, що Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» у спірний період було сплачено вартість комунальних та експлуатаційних послуг на загальну суму 386.169,04 грн., а позивачем в якості доказів подано акти приймання-передачі послуг за період з січня 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 322.211,83 грн., твердження позивача про наявність у банку заборгованості за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 в частині відшкодування вартості комунальних та експлуатаційних витрат не знаходить свого підтвердження.

З приводу доводів відповідача-1 про відсутність у позивача прав на стягнення орендної плати за користування приміщеннями, які були об'єктами договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, у зв'язку з переходом права власності на такі приміщення до ОСОБА_2 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 у справі № 369/238/15-ц, слід зазначає наступне.

З матеріалів срави вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 у справі № 369/238/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Енергобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 21.02.2014 укладеними між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» і ОСОБА_2, та між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» і ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед ОСОБА_2 за договором відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_1 від 21.02.2014 та додатковими угодами до нього за № 1/756 та № 1/840 від 21.02.2014 у розмірі 4.425.866,95 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на подання даного позову до суду складає: 69.705.634,90 грн. та у розмірі 1.221.073,72 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на подання даного позову до суду складає: 18.843.853,86 грн.; визнано право власності за ОСОБА_2 на нежилі приміщення нежилого будинку, літера А, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2, розташованого за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, загальною площею 3689,10 кв.м., що складає 97/100 частин від нежилого будинку площею 3802,30 кв.м., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності (серія НОМЕР_3), виданим Головним управлянням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 27.10.2010 № 991-В, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно за реєстраційним номером 32373585, номер запису: 8151-П в книзі: 144п-230, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 11.01.2011; право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 лютого 2014 року за номером запису 4747882, дата та час державної реєстрації 21.02.2014, 11:42:41.

Як вбачається з поданих третьою особою документів, право власності на нежилий будинок за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 літера А було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою 20.07.2015 (рішення про державну реєстрацію № 22999068 від 20.07.2015), однак постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 826/25829/15, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію № 22999068 від 20.07.2015, зобов'язано державного реєстратора внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав, проведеної 20.07.2015 згідно з рішенням № 22999068. При цьому, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 60951633 від 08.06.2016, 08.06.2016 було зареєстровано за третьою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежилий будинок за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 літера А (рішення про державну реєстрацію № 29958484 від 08.06.2016).

За змістом ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

За таких обставин, за відсутності будь-яких доказів виникнення у третьої особи права власності на спірне майно у період, відносно якого обґрунтовані позовні вимоги, зокрема, за наслідками реєстрації права власності на нерухоме майно - нежилий будинок за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 літера А у встановленому законом порядку, доводи відповідача 1 щодо відсутності прав позивача як орендодавця спірних приміщень у зв'язку з переходом права власності на такі приміщення до ОСОБА_2 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, загальна сума заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед позивачем за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 складає 765.333,33 грн.

Матеріали справи свідчать, що 04.05.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання і зобов'язується оплачувати орендодавцеві орендну плату.

За змістом п.п. 3.1., 3.2. договору оренди від 04.05.2011, орендоване майно повинно бути передано орендодавцем і прийнято орендарем протягом 5 календарних днів з моменту вступу в силу даного договору. Передання в оренду здійснюється сторонами згідно з актом приймання-передачі орендованого майна.

Орендоване майно вважається переданим орендарю з дати підписання акту приймання-передачі орендованого майна на строк 3 роки до 4 травня 2014 року. В разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку оренди, вказаного в п. 4.1. договору, ні одна зі сторін не заявить про його припинення, то договір вважається продовженим на новий строк на тих же умовах (п.п. 4.1., 4.2. договору оренди від 04.05.2011).

Відповідно до п. 5.1. договору оренди від 04.05.2011 в редакції договору про внесення змін до договору оренди від 04.05.2011, розмір щомісячної орендної плати складає 9.960,00 грн.

Орендна плата нараховується щомісячно і сплачується в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в строк до 04 числа поточного місяця, плата за перший місяць виплачується протягом поточного місяця підписання акту приймання-передачі орендованого майна (п. 5.2. договору оренди від 04.05.2011).

Пунктами 10.1., 10.2. договору оренди від 04.05.2011 передбачено, що даний договір вважається укладеним і вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін; строк даного договору починається в момент, визначений в п. 10.1. договору і закінчується 04.05.2014.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, водночас факт передання позивачем (орендодавцем) майна за договором оренди від 04.05.2011 у користування орендарю (ПАТ «Енергобанк») сторонами не заперечувався.

Між позивачем та банком складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 за договором оренди від 04.05.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 9.960,00 грн. (кредит позивача/дебет банку); обороти за період з 23.01.2015 по 31.05.2016: позивачем вказано 49.800,00 грн., (з січня 2015 по травень 2015 по 9.960,00 грн. за кожен місяць), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 39.840,00 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період з 23.01.2015 по 31.05.2016: 39.840,00 грн., (з січня 2015 по квітень 2015 по 9.960,00 грн. за кожен місяць, у травні 2015 року - 00,0 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 29.880,00 грн.

Отже, сторонами погоджено, що орендна плата за користування майном за договором оренди від 04.05.2011 за період з січня 2015 по квітень 2015 становить 39.840,00 грн., із яких банком сплачено 9.960,00 грн.; водночас розбіжності позивача та банку відносно суми заборгованості по орендній платі за договором оренди від 04.05.2011 полягають у невизнанні банку наявності у нього обов'язку зі сплати орендної плати за користування майном за період протягом травня 2015 року.

29.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» було укладено договір про розірвання договору оренди від 04.05.2011, відповідно до якого сторони домовились про дострокове розірвання договору оренди від 04.05.2011 з 29.05.2015. Орендар повернув орендодавцю орендоване майно за актом приймання-передачі від 29.05.2015)

З урахуванням тих обставин, що з 29.05.2015 договір оренди від 04.05.2011 є розірваним, суд вважає за необхідне здійснити пропорційний розрахунок орендної плати за травень 2015 року відносно кількості днів користування орендованим майном у травні 2015 року, по 28.05.2015. Так, за розрахунком суду орендна плата за користування банком майном за договором оренди від 04.05.2011 у травні 2015 року складає 8.996,13 грн.

При цьому, оскільки загальна сума орендної плати за договором оренди від 04.05.2011 за період з січня 2015 року по травень 2015 року складає 48.836,13 грн. (за період з січня 2015 року по квітень 2015 року орендна плата становить 9.960,00 грн. за кожен місяць, орендна плата у травні 2015 року за перерахунком суду - 8.996,13 грн.), з урахуванням, що банком було сплачено орендну плату за користування майном за договором від 04.05.2011 лише у розмірі 9.960,00 грн., суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за даним договором складає 38.876,13 грн.

Отже, загальна сума заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед позивачем, яка виникла за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011, складає 804.209,46 грн. (765.333,33 грн. за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та 38.876,13 грн. за договором оренди від 04.05.2011).

Як зазначалось вище листом № 184/28.6 від 21.01.2016 Уповноважена особа повідомила позивача про визнання позивача кредитором Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 175.570,41 грн. та включення його до 7 черги (копія листа долучена до позову) без жодних обґрунтувань такого часткового визнання вимог.

З огляду на встановлені судом обставини, невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заявлених позивачем вимог, які виникли на підставі договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договору оренди від 04.05.2011, в іншій частині, а саме в розмірі 628.639,05 грн., є неправомірним.

Суд зазначає, що станом на момент прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 115 від 12.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», діяла редакція Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 02.03.2015, норми ст.ст. 46, 49 якої передбачали, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду; уповноважена особа Фонду визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Разом з тим, під час перебування Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» у процедурі ліквідації, Законом України від 16.07.2015 N 629-VIII було внесено зміни до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

При цьому, норми ч. 1 ст. 49 Закону України»Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції передбачають, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, уповноважена особа Фонду отримує повноваження, пов'язані з ліквідацією банку, визначені ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, лише у випадку делегування таких повноважень уповноваженій особі Виконавчою дирекцією Фонду.

Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері регуляторної діяльності: делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 842 від 26.05.2016 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» на два роки до 11.06.2018 включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, окрім повноважень з реалізації активів банку, на два роки до 11.06.2018 включно.

В подальшому Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2228 від 31.05.2017 відповідно до якого повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк» з 06.06.2017 делеговано Паламарчуку Віталію Віталійовичу.

Оскільки за приписами ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, з урахуванням, що продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, тобто делеговано відповідачу-1 повноваження, в тому числі, з визначення сум заборгованості кредиторів та складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, та з огляду на неправомірність відхилення відповідачем-1 вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 628.639,05 грн., суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича акцептувати (визнати) вимоги позивача в загальному розмірі 7.602.500,00 грн. підлягають задоволенню частково, а саме відносно суми 628.639,05 грн.

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

З огляду на наведене, вимоги позивача в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог позивача на 7.602.500,00 грн. та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають задоволенню частково, а саме відносно суми 628.639,05 грн.

При цьому, за змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Як передбачено ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З огляду на встановлені судом обставини щодо непред'явлення позивачем вимог відносно грошових коштів у розмірі 6.562.022,15 грн., що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_5, за відсутності доказів звернення до відповідача-1 із кредиторськими вимогами відносно вказаної суми коштів, невключення відповідачем-1 таких вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не вважається судом неправомірним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в загальному розмірі 7.602.500,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Так, суд зазначає, що вимога про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» фактично є обставиною, якою позивач обґрунтовує свої інші вимоги - вимоги про зобов'язання акцептувати вимоги позивача, внести зміни до реєстру та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів). Водночас заявлена позивачем вимога в частині визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» не зможе забезпечити їх поновлення, а отже обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, як встановлено судом, належним способом захисту є зобов'язання відповідача-1 вчинити дії, виконання яких на нього покладено законом та від виконання яких він ухиляється.

За приписами ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За таких обставин, заявлення позивачем вимог про зобов'язання акцептувати вимоги позивача, внести зміни до реєстру та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича є обґрунтованим, оскільки саме така особа в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення Виконавчої дирекції Фонду № 2228 від 31.05.2017 є безпосередньо уповноваженою на вчинення таких дій.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ.Кепітал Партнерс Україна» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки за приписами ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, суд дійшов висновку, що за наслідками часткового задоволення позову судові витрати у даній справі, які в силу ст. 49 Господарського процесуального кодексу України розподіляються відносно задоволених вимог (дві вимоги немайнового характеру), підлягають стягненню з відповідача-2 - Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича акцептувати (визнати) вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» на суму заборгованості 628.639 (шістсот двадцять вісім тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 05 коп.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» на суму 628.639 (шістсот двадцять вісім тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 05 коп. та подати зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

5. Стягнути з Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» (04071, м. Київ, АДРЕСА_1; ) судовий збір у розмірі 2.756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 10.07.2017.

СуддяВ.В.Сівакова