ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 справа № 908/570/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРС 2000", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення Господарського суду Запорізької області
від17.05.2017 (підписано 22.05.2017)
у справі№ 908/570/17 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БАРС 2000", м. Маріуполь, Донецька область
доПриватного акціонерного товариства "АЛЕРО", м. Запоріжжя
простягнення 103 190,47 грн.
В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "БАРС 2000", м. Маріуполь, Донецька область (позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "АЛЕРО", м. Запоріжжя (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про постачання скрапленого газу від 06.03.2014 № 21 в розмірі 103 190,47 грн., а саме: 82 000,00 грн. основного боргу, 8 224,37 грн. пені, 1 240,10 грн. 3 % річних та 11 726,00 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 17.05.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено на підставі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги видаткові накладні, в тому числі ті на підставі яких виник борг, а також копії рахунків та платіжних доручень, надані позивачем як на підтвердження наявності укладеного між сторонами договору про постачання скрапленого газу від 06.03.2014 № 21 та здійснення за ним поставок.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судовою колегією відмовлено, оскільки доказів обставин, які б свідчили про поважність причин, ним не надано, а доводи представника, що він проживає у м. Києві судова колегія вважає безпідставними, оскільки відповідач є юридичною особою, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та мав можливість направити іншого представника, якщо б він мав намір бути присутнім у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином.

У звязку з викладеним судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу за наявними в справі матеріалами у відсутності представників сторін, що не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 82 000,00 грн. за поставлений скраплений газ, у підтвердження чого позивач посилається на договір про постачання скрапленого газу від 06.03.2014 № 21 (далі Договір), який в матеріалах справи відсутній.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до умов ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Ухвалами суду першої інстанції від 21.03.2017 та від 19.04.2017 від позивача було витребувано договір про постачання скрапленого газу від 06.03.2014 № 21, а також було зобовязано надати письмове обґрунтування позовних вимог, зокрема, із конкретизуванням періоду: виникнення заборгованості (окремо), нарахування пені (окремо), 3 % річних (окремо), інфляційних втрат (окремо), докладний розрахунок суми позову з доказами виконання умов Договору та вчинення господарських операцій по ньому.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Частинами 1, 2 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 43 ГПК України, наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В матеріалах справи наявні накладні, що підтверджують поставку позивачем товару за період з вересня по грудень 2015 року, які містять посилання на спірний Договір, але за відсутності тексту якого, застосувати та дослідити умови його дії, в тому числі, щодо умов поставки та оплати, не уявляється можливим.

Розрахунку заборгованості із визначенням періоду її виникнення Позивачем взагалі надано не було.

З наданих доказів поставки та оплати за період з вересня по грудень 2015 року вбачається, що за цей же період існує переплата з боку відповідача в загальному розмірі 65 700,00 грн.

Доказів, що вказана переплата була зарахована в рахунок будь-яких інших поставок позивачем не надано, матеріали справи доказів цього не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги, що спірними накладними є лише дві останні накладні від 09.12.2015 та від 16.12.2015, то навіть при співвідношенні сум проведених поставок та оплат за цими накладними, вбачається переплата в розмірі 255 548,00 грн. на користь відповідача.

Отже за відсутності взагалі в матеріалах справи тексту Договору про постачання скрапленого газу від 06.03.14 № 21, на який посилається позивач в своїй позовній заяві, а також докладного розрахунку суми позову з доказами виконання умов Договору та вчинення господарських операцій по ньому, у судової колегії відсутня можливість дослідити та надати будь-яку правову оцінку правовідносин сторін за межами періоду поставок, що підтверджені наданими позивачем накладними.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано.

Оскільки наявність заборгованості в розмірі 82 000,00 грн. позивачем не доведено, судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача зазначеної суми боргу.

Щодо вимог позивача про стягнення 8 224,37 грн. пені, 1 240,10 грн. 3 % річних та 11 726,00 грн. інфляційних втрат, то оскільки підстави до задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 82 000,00 грн. відсутні, вирішувати питання щодо застосування строків позовної давності є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 17.05.2017 року у справі № 908/570/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРС 2000", м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 17.05.2017 року у справі № 908/570/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3