ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Справа № 911/5309/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіГрека Б.М.,
суддіНєсвєтової Н.М.,
за участю представників:
від позивачаРацун О.В.,
від відповідачаПечерного С.Л.,
від третьої особи 1Безпалюка О.Л.,
та прокурора Генеральної
прокуратуриДоценко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
нарішення Господарського суду Київської області від 06.09.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 року
у справі№ 911/5309/14 Господарського суду Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс"
доПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1.Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 2.Києво-Святошинської Об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області
за участюПрокурора Київської області
простягнення 11739758,26 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" (надалі - ТОВ "Турболінкс", позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом, в якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" (надалі - ПАТ "Укртрансгаз", відповідач) заборгованість у сумі 117389758,26 грн, з яких: 58993812,43 грн заборгованості за товар, поставлений за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ від 17.09.2012 року, 52100719,75 грн інфляційних втрат і 3% річних у розмірі 6295226,08 грн, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 193, 218 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на неможливість здійснювати розрахунки за договором через те, що його засновником - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (третя особа-1 у справі, надалі - НАК "Нафтогаз") не були затвердженні фінансові плани відповідача на 2013-2014 роки, в той час як відповідно до п. 1.3. договору обсяги закупівлі товару залежать від фактичного обсягу видатків покупця (відповідача).

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.01.2015 року у справі № 911/5309/14 позов задоволено повністю.

На стадії апеляційного розгляду на підставі ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у справу вступив прокурор Київської області, яким було надано пояснення, що:

- за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (надалі - КК України), Генеральною прокуратурою України порушено кримінальне провадження за фактом заволодіння державним майном (коштами) в особливо великих розмірах та легалізації (відмивання) такого майна, шляхом укладення договорів (зокрема і спірного) про закупівлю товарів, робіт і послуг, в тому числі з позивачем, за значно завищеними цінами, чим спричинено збитки державі;

- за результатами розслідування встановлено, що за даними Міністерства доходів і зборів України митна вартість запчастин, таких же як закупив за державні кошти відповідач, у 2011 році складала 2627582,67 грн; за офіційними даними ГУ Міндоходів у Донецькій області розрахунки по договору здійснено в повному обсязі, протягом 2011 - 2013 років позивачу, крім іншого, було перераховано кошти за виконання комплексних капітальних ремонтних робіт, в той час як на склади ПАТ "Укртрансгаз" закуплений товар не надходив.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 року рішення Господарського суду Київської області від 29.01.2015 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 року та рішення Господарського суду Київської області від 29.01.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді відповідач заперечував проти задоволенні позову, оскільки ціна товару, яка погоджена у договорі, була значно вище ринкових на аналогічні групи товарів та послуг, фактично товар не поставлявся, а діяльність позивача носить "фіктивний характер".

Відповідач просив зупинити провадження у справі та направити матеріали справи до органу досудового розслідування, а також просив призначити судову експертизу.

Прокурор у суді апеляційної інстанції подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до пояснень представника ТОВ "Турболінкс" останнє закуповувало товар не у виробника MJB International LTD, а у ТОВ "Трейд Груп Стиль" за договором № т15-124/ від 17.02.2012 року, що суперечить Закону України "Про здійснення державних закупівель", яка встановлює обмеження щодо поставки товарів будь-якою іншою особою, яка не брала участь у тендері, а також п. 11.2 договору, що встановлює заборону передавати сторонам свої права та/або обов'язки третім особам. Прокурор також зазначив, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000259 від 10.04.2014 року за фактами розкрадання державних коштів службовими особами ПАТ "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", встановлено, що ТОВ "Трейд Груп Стиль" за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року зовнішньоекономічний контракт з MJB International LTD не підписував, звіт форми І-ДФ за 2012 рік не подавав, що вказує на відсутність на підприємстві необхідних трудових ресурів для поставки товару.

Прокурор також просив звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду ОАЕ з метою отримання доказів від MJB International LTD на підтвердження обставин поставки товару, що є предметом спору у цій справі.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Київської області від 06.09.2016 року (суддя Кошик А.Ю.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 року (колегія у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Зубець Л.П.), позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права (ст.ст. 173, 175, 180, 193, 256, 265 ГК України, ст.ст. 244, 245, 220, 216, 526, 530, 610, 612, 712, 663, 692 ЦК України) та процесуального права (ст.ст. 4, 32-34, 41, 43, 82, 84 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), просить рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмових поясненнях перший заступник прокурора Київської області підтримав доводи заявника касаційної скарги та просив касаційну скаргу задовольнити. Прокурор наполягав, що ухвалені у справі судові рішення неможна визнати законними та обґрунтованими, оскільки:

- судами безпідставно не враховано, що факт здійснення митного оформлення товарів не підтверджений, а за даними Державної фіскальної служби України, які містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі, інформація щодо митного оформлення товарів виробника MJB International LTD за період з 01.01.2009 року по 31.12.2014 року відсутня;

- ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не надано оцінку доводам прокуратури, що надані позивачем докази не містять жодних ідентифікуючих ознак товару, що не може свідчити про реальність операції саме за договором, що є предметом спору у справі, оскільки за іншими договорами поставлявся такий саме товар;

- судом апеляційної інстанції без належного обґрунтування відхилено клопотання прокуратури про направлення судового доручення та помилково взято до уваги лист MJB International LTD від 28.03.2017 року, як докази поставки товару, який в порушення вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, не містить спеціальної печатки - апостиля.

Представник відповідача подав пояснення, в яких зазначив, що суди неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, і не надали належної юридичної оцінки обставинам, які засвідчені довідкою ДПІ у Києво-Святошинському район ГУ ДФС України.

У судовому засіданні 12.07.2017 року представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, посилаюсь на те, що він не мав можливості підгодовувати відзив на касаційну скаргу, оскільки не отримав копію касаційної скарги. Колегія суддів клопотання відхилила, оскільки до касаційної скарги відповідач додав фіскальний чек № 456 та опис вкладення, що підтверджують надсилання позивачу копії касаційної скарги. Відповідно до інформації з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень 06.06.2017 року ТОВ "Турболінкс" отримало поштове відправлення за № 456.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, третіх осіб, представника прокуратури, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 17.09.2012 року між ТОВ "Турболінкс (постачальник), і ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (покупець), в особі заступника директора з капітального будівництва та матеріально-технічного забезпечення філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укртрансенергосервіс" ОСОБА_9, що діяв на підставі довіреності від 20.03.2012 року № 278, був укладений договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-124/ (надалі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався з моменту підписання цього договору до 31.12.2012 року поставити і передати відповідачу товари (вузли до турбін, код згідно ДК 016-97-29.11.3 (запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типів ГТК-10І, ГТК-25І), яка зазначені в специфікації (додаток № 1), а відповідач - прийняти і оплатити їх вартість протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару (п. 4.1) шляхом оплати фактично поставленої партії товарів після пред'явлення позивачем рахунку на оплату товару, до якого мають бути додані: видаткова та товарно-транспортна (форма № 1ТН) накладні на поставлений товар, виходячи з цін даного договору; оригінал паспорту (сертифікату якості або іншого документу, який підтверджує якість та відповідність товару) виробника; податкова накладна відповідно до положень чинного податкового законодавства України; монтажна та експлуатаційна документація українською або російською мовою (п. 4.2).

Відповідно до п. 4.1 договору 31.10.2012 року відповідач здійснив попередню оплату (авансовий платіж) у розмірі 31 740 192,45 грн (а.с. 43 т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходли з доведеності факту невиконання компанією своїх зобов'язань щодо оплати поставленого за договором товару. При цьому, суди зазначили, що виконання відповідачем договору щодо поставки товару на суму 105 800 641,49 грн підтверджується такими доказами:

товарно-транспортна накладна № 010698 від 03.12.2012 року на суму 15741850,00 грн (а.с. 34 т. 1);

товарно-транспортна накладна № 010699 від 03.12.2012 року на суму 23211859,99 грн (а.с. 35 т. 1);

накладна № 1 від 04.12.2012 року на суму 38953709,99 грн (а.с. 36 т. 1);

довіреність ОСОБА_10 на отримання товарно-матеріальних цінностей № 276 від 04.12.2012 року від ТОВ "Турболнікс" (а.с. 37 т. 1),

товарно-транспортна накладна № 010700 від 18.12.2012 року на суму 39450051,00 грн (а.с. 39 т. 1);

товарно-транспортна накладна № 010701 від 18.12.2012 року на суму 27396880,50 грн (а.с. 40 т. 1);

накладна № 2 від 19.12.2012 року на суму 66 846 931,50 грн (а.с. 41 т. 1);

довіреність ОСОБА_11 на отримання товарно-матеріальних цінностей № 304 від 19.12.2012 року від ТОВ "Турболнікс" (а.с. 42 т. 1);

акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2013 року по 31.10.2013 року (а.с. 48 т. 1);

акти приймання продукції по кількості та якості від 04.12.2012 року та від 19.12.2012 року, які підписані комісією з працівників відповідача в складі: ОСОБА_12 начальник відділу комплектації, ОСОБА_11 заступник начальника відділу комплектації, ОСОБА_13 головний технолог, ОСОБА_14 начальник сектору технологічного забезпечення ремонту ГПА, ОСОБА_15 провідний інженер відділу головного технолога, ОСОБА_16 заступник начальника виробничого відділу, ОСОБА_17 провідний інженер виробничого відділу, ОСОБА_18 головний метролог, ОСОБА_19 завідуюча складом №2; а також погоджені головним інженером ВРТП "Укргазенергосервіс" ОСОБА_20 та затверджені заступником директора ВРТП "Укргазенергосервіс" ОСОБА_9 (а.с. 70-71 т. 3);

висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5972/5973-15 від 19.07.2016 року, у якому встановлено, що документально підтверджується поставка товару за договором на суму 88167201,24 грн (без ПДВ), 105800641,49 грн (з ПДВ); ринкова вартість спірного товару на території України становить 88167138,20 грн без ПДВ; документально підтверджується заборгованість відповідача за договором на суму 58993812,43 грн. Експерт зазначив, що встановити вартість товару за межами України неможливо, у зв'язку з ненаданням відповідачем достатніх вихідних даних.

Проте з висновками судів погодитися неможна з таких підстав.

Згідно зі ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий господарський суд України в постанові від 01.10.2015 року вказав, що для правильного вирішення цього спору судам необхідно:

- встановити правову підставу для відвантаження товару;

- дослідити умови договору і встановити реальність здійснення господарських операцій, оскільки акт звірки взаєморозрахунків не є підтвердженням здійснення господарської операції в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні";

- дослідити повноваження ОСОБА_9, який підписав договір від імені ДК "Укртрансгаз" на підставі довіреності від 20.03.2012 року № 278;

- встановити, чи відповідають умовам договору документи про відвантаження товару, транспортні накладні, рахунки-фактури, документи на отримання товару, якість і кількість самого товару;

- перевірити доводи представників відповідача та прокуратури щодо укладання спірної угоди за завищеними цінами.

Суди вказівки виконали лише частково, зокрема, не перевірили повноваження ОСОБА_9, який підписав договір від імені ДК "Укртрансгаз" на підставі довіреності від 20.03.2012 року № 278.

Суд першої інстанції не здійснював оцінку цих обставин, посилаючись на те, що (дослівно) "відповідні обставини мають значення при вирішенні спору про визнання недійсним договору в сукупності всіх обставин з врахуванням ст. 241 ЦК України, в той час, як у справі, що розглядається, заявлено про стягнення заборгованості за поставлений товар за договором поставки, який не визнавався недійсним і з огляду на ст. 204 ЦК України є правомірним. Крім того, навіть в разі відсутності в особи, що підписала договір поставки достатнього обсягу повноважень, відповідні обставини не є безумовною підставою недійсності правочину і не пов'язані з порушенням закону (що визначено єдиною підставою визнання договору недійсним за ініціативою суду) за виключенням випадків підроблення чи інших злочинних дій та явних ознак порушення закону, що сторонами не доведено".

Суд апеляційної інстанції зазначив (дослівно): "доводи скаржників про те, що заступник директора з капітального будівництва та матеріально-технічного забезпечення філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укртрансенергосервіс" ОСОБА_21 не мав повноважень на підписання договору від імені позивача, відхиляються колегією суддів, оскільки повноваження ОСОБА_21 підтверджуються довіреністю від 20.03.2012 року № 278".

Такі висновки судів не можна визнати законними та обґрунтованими з огляду на нижче викладене.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує суд всебічно, повно і об'єктивно розглядати в судовому засіданні всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

У п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 р. N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Зокрема, у ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно до ч. 1 та 2 цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Поняття "інтереси держави і суспільства" є оціночним, яке з'ясовується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин кожної справи.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Окрім того, згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Беручи до уваги те, що прокурор наполягає, що договір був укладений з метою одержання позивачем коштів державного підприємства у незаконний спосіб, оскільки господарські операції з поставки товару хоча і документально оформлені, але не мали реальний характер, так як товар не постачався, що у випадку підтвердження цих доводів може свідчити про фіктивність правочину, а відповідач вважає, що ціна поставленого товару є значно завищеною, що може свідчити про порушення інтересів держави і суспільства при укладенні цього договору, суд під час вирішення спору у цій справі відповідно до вимог ст. 43 ГПК України повинен був дослідити всі обставини справи, що стосуються укладання договору та його виконання, зокрема, перевірити повноваження, як у особи, яка підписала цей договір, так і осіб, які підписали первинні документи, що підтверджують поставку товару, а також перевірити доводи відповідача та прокурора, про те, що фактично поставка товару не відбулася.

Суд першої інстанції, пославшись на вимоги ст. 241 ЦК України, не з'ясовував обставини повноважень у ОСОБА_21 щодо підписання договору, який пов'язаний з предметом спору. Водночас, у рішенні місцевого господарського суду відсутній чіткий висновок про те, які дії відповідача визнані судом, як такі, що свідчать про схвалення правочину юридичною особою. Отже, в цій частині рішення суду першої інстанції не є достатньо обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції про наявність у ОСОБА_21 повноважень відповідно до довіреності від 20.03.2012 року № 278 є передчасними, оскільки в матеріалах справи відсутня копія цієї довіреності, і в постанові суду апеляційної інстанції не надана оцінка довіреності, на предмет того, ким вона була видана та на вчинення яких правочинів був уповноважений ОСОБА_21

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Отже, висновки суду про наявність у ОСОБА_21 повноважень на укладення договору ґрунтуються на доказі, що відсутній в матеріалах справи та не був предметом оцінки, що суперечить вимогам ст. 43 ГПК України.

Щодо обставин поставки суди обох інстанцій зазначили, що отримання товару уповноваженими особами відповідача підтверджується довіреностями № 276 від 04.12.2012 року на ім'я ОСОБА_10 та № 304 від 19.12.2012 року на ім'я ОСОБА_11 Суд першої інстанції правильність оформлення цих довіреностей не перевіряв. Суд апеляційної інстанції вказав, що ці довіреності оформлені у відповідності до положень Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, яка була чинна на час видачі довіреностей. Водночас, апеляційний господарський суд не встановив, ким саме були видані такі довіреності, зважаючи на те, що в них міститься лише підписи осіб і не зазначено прізвищ осіб, які їх підписали від імені директора та головного бухгалтера відповідача, а відповідно до пункту 5 Інструкції довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства.

Відповідно до пункту 4 Інструкції довіреність на одержання цінностей видається тільки особам, що працюють на даному підприємстві. Згідно зі ст. 30 ГПК України в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів. Зазначені особи зобов'язані з'явитись до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі.

Беручи до уваги те, що для правильного вирішення справи необхідно перш за все встановити, чи була фактично здійснена поставка товару, яка документально оформлена накладними та актами, суду з метою повного та всебічного розгляду справи слід було вжити належних заходів щодо залучення осіб, які від імені відповідача у справі підписали договір, накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти приймання продукції по кількості та якості до участі у справі в порядку, передбаченому ст. 30 ГПК України, та вислухати їх особисті пояснення з питань, що виникають під час розгляду справи, зокрема: щодо поставки товару.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відхилив клопотання прокурора про направлення судового доручення до компетентного суду Об'єднаних Арабських Еміратів про отримання доказів від іноземного суб'єкта господарювання, оскільки питання, що наведені у клопотанні, не стосуються безпосередньо договору про закупівлю товарів за державні кошти від 17.09.2012 року, стягнення заборгованості за яким є предметом цього спору. При цьому, апеляційний суд також зазначив, що поставка товару підтверджується листом виробника - компанії "MJB International LTD" від 28.03.2017 року (а.с. 66-67 т. 6), засвідчений переклад якого наявний у матеріалах справи.

Водночас, такі висновки є передчасними. У порушення вимог ст.ст. 34, 43 ГПК України суд апеляційної інстанції не надав оцінки змісту цього листа та його перекладу, а також не обґрунтував, на підставі чого суд зробив свій висновок про те, що цей лист підтверджує поставку товару за договором, що є предметом спору у справі, зважаючи на те, що у цьому листі вказано, що "інформація щодо отримувачів товару, специфікацій та умов поставки є комерційною таємницею і не може бути надана на Ваш запит".

Зважаючи на те, що прокурор наполягає на безтоварності господарської операції, і передаючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції давав вказівки встановити реальність здійснення господарських операцій, Вищий господарський суд України вважає, що мотиви відхилення клопотання прокурора про направлення судового доручення до компетентного суду Об'єднаних Арабських Еміратів про отримання доказів від іноземного суб'єкта господарювання не є переконливими. У цьому випадку об'єктивну та повну інформацію, яка має юридичне значення для розгляду справи, зокрема: щодо здійснення у 2012 році поставки товару, який є предметом спору у цій справі, може надати лише виробник цього товару - компанія "MJB International LTD". Відтак, відповідно до положень ст. 125 ГПК України, Договору між Україною та Об'єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах, вчиненого 26.11.2012 року в м. Абу-Дабі та ратифікованого Законом України від 19.06.2013 року N 337-VII, у суду були всі підстави звертатися з проханням про отримання доказів у справі, що стосуються поставки "MJB International LTD" товарів в Україну в 2012-2013 року, шляхом направлення доручення, адресованого компетентним судовим органам в Об'єднаних Арабських Еміратах.

За таких обставин, ухвалені у справі рішення і постанова не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України, оскільки суди допустили порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене та усунути допущені порушення, встановити наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, для чого:

1)з'ясувати повноваження ОСОБА_9, який підписав договір від імені ДК "Укртрансгаз". У разі встановлення факту відсутності у нього таких повноважень, перевірити, чи вчинялись відповідачем дії, які можуть свідчити про схвалення цього правочину в порядку ст. 241 ЦК України;

2)встановити осіб (прізвище, ім'я та посадове становище), які видали довіреності № 276 від 04.12.2012 року на ім'я ОСОБА_10 та № 304 від 19.12.2012 року на ім'я ОСОБА_11, та перевірити їх повноваження;

3)викликати в порядку ст. 30 ГПК України посадових осіб та інших працівників відповідача, що підписали договір, накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти приймання продукції по кількості та якості для дачі пояснень щодо обставин підписання цих документів та отримання товару, що є предметом спору;

4)звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду з метою отримання у компанії-виробника "MJB International LTD" доказів, що стосуються обставин поставки товару на територію України в 2012-2013 роках;

5) з'ясувати, якими доказами прокурор підтверджує доводи про відсутність реального факту поставки товару, а також, якими доказами відповідач підтверджує свої заперечення щодо завищення ціни товару, і в залежності від встановленого вирішити, чи може договір бути кваліфікований як фіктивний та/або чи мають місце обставини, які можуть свідчити про недодержання вимог щодо відповідності договору інтересам держави і суспільства, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 року у справі № 911/5309/14 скасувати.

Справу № 911/5309/14 передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
СуддяГрек Б.М.
СуддяНєсвєтова Н.М.