ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Справа № 915/444/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача - Яновський А.В. - дов. №07-7 від 03.01.2017

за участю представника відповідача - Павленко О.І. - дов. №137/01/27-2017 від 25.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Центрального районного центру зайнятості м.Миколаєва, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 68

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул.Декабристів, 5

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, АДРЕСА_1

про: стягнення суми (15 301,10 грн.) виплаченого забезпечення ОСОБА_4 згідно ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

в с т а н о в и в:

Центральний районний центр зайнятості м.Миколаєва звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області незаконно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_4 у сумі 15301,10 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 12.04.2016 по 06.03.2017 ОСОБА_4 перебував на обліку як безробітна особа та отримував допомогу по безробіттю з 19.04.2016, розмір якої склав 15301,10 грн. На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 було видано 06.03.2017 наказ № 51 о/с про поновлення на посаді ОСОБА_4 Фактично ОСОБА_4 було поновлено на роботі 06.03.2017 (відповідно до наказу ГУ НП від 06.03.2017 № 51 о/с). З метою врегулювання спору у досудовому порядку позивачем було направлено відповідачу претензію про повернення суми незаконно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_4 за період з 19.04.2016 по 05.03.2017 у сумі 15301,10 грн. Проте, заборгованість не була погашена.

16.06.2017 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволені позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне.

В порушення ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ОСОБА_4 приховав факт отримання допомоги з Центрального РЦЗ м.Миколаєва, внаслідок чого при присудженні судом оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю. Таким чином, при стягненні з відповідача коштів в сумі 15301,10 грн. буде допущено подвійне стягнення з державного бюджету виплати допомоги по безробіттю та виплати за вимушений прогул, що може призвести до значних матеріальних збитків. Також відповідач зазначає, що в позовній заяві відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між позивачем та відповідачем.

Листом №2207/27-2017 від 20.07.2017 повідомляє, що відповідачем з метою врегулювання спору по справі №915/444/17 підготовлено та надано для вивчення та підписання до позивача мирову угоду, яку позивачем не підписано.

Представник позивача в судовому засіданні вказав на відсутність згоди для підписання мирової угоди.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 пояснень по суті позовних вимог до суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №58о/с від 28.03.2016 звільнено зі служби в поліції молодшого лейтенанта ОСОБА_4 (а.с.9).

З метою реалізації права на соціальний захист 12.04.2016 громадянин ОСОБА_4 звернувся із заявою про надання статусу безробітного (а.с.10).

Під час перебування на обліку ОСОБА_4 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 28.03.2016 №58о/с в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 по справі №814/832/16 у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у справі №814/832/16 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №58 о/с від 28 березня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_4 зі служби в поліції «через службову невідповідність». Поновлено ОСОБА_4 на посаді інспектора Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. З Головного управління Національної поліції в Миколаївській області стягнуто на користь ОСОБА_4 грошове утримання за час вимушеного прогулу з 29.03.2016 по 21.02.2017 в сумі 31378, 21 грн. (а.с.12-14). Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у справі №814/832/16 набрала законної сили 27.02.2017.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 по справі №814/832/16, відповідачем було видано наказ №51 о/с від 06.03.2017 про скасування пункту наказу ГУ НП в Миколаївській області №58о/с від 28.03.2016 в частині звільнення відповідно п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" ОСОБА_4, та поновлено ОСОБА_4 на посаді інспектора Центрального відділу поліції (а.с.15).

За час перебування на обліку в Центральному районному центрі зайнятості м.Миколаєва (з 19.04.2016 по 05.03.2017) ОСОБА_4 отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 15301,10 грн., що підтверджується довідкою Центрального РЦЗ за період з 19.04.2016 по 05.03.2017 (а.с.16).

Позивачем відповідачу було направлено претензію №07-1175 від 10.04.2017 з пропозицією перерахувати суму заборгованості у розмірі 15301,10 грн. в добровільному порядку, однак доказів надання відповіді відповідачем на вказану претензію суду не подано (а.с.17).

Дослідивши та оцінивши відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України надані докази, суд дійшов наступних висновків:

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п.8 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п.10, п.11 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Згідно п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п.п.2 п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2016 №198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, так згідно п.37 цього Порядку - Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня поновлення зареєстрованої безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Частиною 4 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 працював в Головному управління національної поліції в Миколаївській області на посаді інспектора Центрального відділу поліції та отримував заробітну плату саме в цьому органі.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено ОСОБА_4 допомогу по безробіттю у сумі 15301,10 грн.

Незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем та поновлення ОСОБА_4 на роботі встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

ОСОБА_4 фактично було поновлено на роботі 06.03.2017 (відповідно до наказу ГУ НП №51о/с від 06.03.2017). Дата припинення реєстрації в Центральному РЦЗ -06.03.2017.

Приймаючи до уваги поновлення ОСОБА_4 на роботі за рішенням суду, виплачена позивачем допомога по безробіттю ОСОБА_4 за період з 19.04.2016 по 05.03.2017 в розмірі 15301,10 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул.Декабристів, 5 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Центрального районного центру зайнятості м.Миколаєва, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 68 (р/р 0436, одержувач: Центральний районний центр зайнятості м.Миколаєва ,Банк ГУДКСУ в Миколаївській області, МФО 826013, ) незаконно виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_4 у сумі 15301,10 грн.

3.Стягнути з відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул.Декабристів, 5 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача - 820019, рахунок отримувача - 0001; код класифікації доходів бюджету - 22030106; стягувач Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м.Київ, 01601 () 1600 грн. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 20.07.2017

Суддя Н.О. Семенчук