РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017Справа №910/20190/16

За позовом Національного антикорупційного бюро України

До відповідача-1 приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа»

До відповідача-2 відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»

До відповідача-3 публічного акціонерного товариства «Запорізький завод Феросплавів»

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державне підприємство «Енергоринок»

Про визнання договору про проведення боргу №93 від 01.07.2015 недійсним;

визнання договору про переведення боргу №94 від 02.07.2015 недійсним;

визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015

Суддя Ковтун С.А. (головуючий)

Суддя Трофименко Т.Ю.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників процесу:

від позивача Майстренко О.М. (за дов.), Семенчук М.А. (за дов.)

від відповідача-1 Чорнобай Д.В. (за дов.)

від відповідача-2 Кулешова Л.В. (за дов.)

від відповідача-3 Нижник О.М. (за дов.), Верба В.В. (за дов.)

від третьої особи Калінін М.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Національне антикорупційне бюро України до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» (відповідача-1), відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (відповідача-2) та публічного акціонерного товариства «Запорізький завод Феросплавів» (відповідача-3) про:

- визнання недійсним договору про переведення боргу від 01.07.2015 № 93, який укладений між відкритим акціонерним товариство «Запоріжжяобленерго», приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів»;

- визнання недійсним договору про переведення боргу від 02.07.2015 № 94, який укладений між відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів»;

- визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів».

Позовні вимоги мотивовані фіктивністю та удаваністю даних правочинів.

Обґрунтовуючи їх фіктивність, позивач посилається на те, що:

- нових прав та обов'язків за договорами про переведення боргу № 93 та № 94 у відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» не виникало;

- введення нового боржника - приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» не мало на меті виконання своїх обов'язків перед відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго»;

- сторони договорів про переведення боргу № 93 та № 94 не мали на меті виконувати свої зобов'язання за вказаними договорами та сплачувати грошові кошти публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» на користь приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа», а останнє - на користь відкритого акціонерного товариство «Запоріжжяобленерго»;

- договори про переведення боргу № 93 та № 94 укладені з метою припинення зобов'язань за договором постачання шляхом подальшого укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015;

- договори про переведення боргу № 93 та № 94 сторонами були фактично укладені з метою подальшого укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015 та припинення зобов'язань без проведення грошових розрахунків публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» перед відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» за договором купівлі-продажу електричної енергії від 02.02.2015 № 27 на суму 164900000 грн..

Про удаваність договорів про переведення боргу № 93 та № 94, на думку позивача, свідчить та обставина, що сторони намагались приховати інший правочин, який насправді вчинили - договір фінансової допомоги.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зміну підстав позову. Крім підстав недійсності договорів, які наведені у позовній заяві, позивач доповнив обґрунтування своїх вимог такими підставами недійсності: договори про переведення боргу № 93, № 94 та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015 укладені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави; договори про переведення боргу № 93, № 94 суперечать положенням ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» та п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.199 № 28.

Доводи про невідповідність договорів про переведення боргу № 93, № 94 інтересам держави полягають у не вчиненні виконавчим органом відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», 60,2475% якого належить державі, дій на користь товариства - не вивчив фінансовий стан приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа», не встановив наявність у нього майна, не вивчив стан виконання приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» інших договорів, їх обсяг, наявність прострочення, можливість укладення договорів забезпечення виконання зобов'язання тощо.

Невідповідність договорів про переведення боргу № 93, № 94 вимогам ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» та п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національною комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.199 № 28 мотивований позивачем забороною, на його думку, втручання у відносини між енергопостачальником та споживачем електричної енергії при розрахунках за поставлену електроенергію третіх осіб.

Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (відповідач-3) позовні вимоги відхилило повністю. Заперечення ґрунтуються на такому:

- при укладенні оскаржуваних договорів були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України;

- правові наслідки, які обумовлювались договорами про переведення боргу, полягають у заміні боржника у зобов'язанні і вони настали - припинений обов'язок публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» перед відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та набутий обов'язок публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» на користь приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» на переведені зобов'язання; набутий обов'язок приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» з оплати на користь відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» та набуте право у останнього вимагати від приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» оплати за переведені зобов'язання; припинене право відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» вимагати від публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» оплати за поставлену електроенергію та набуте право відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» вимагати такої оплати від приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа»;

- правочини про заміну боржника у зобов'язанні самі по собі не передбачають вчинення додаткових дій, крім вчинення самого правочину;

- невиконання новим боржником зобов'язання перед кредитором не свідчить про фіктивність правочину про заміну боржника у зобов'язанні;

- позивачем не доведено, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, наявність наміру кожної із сторін;

- норми статуту не зобов'язують виконавчий орган відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» погоджувати укладення таких договорів;

- договори про переведення боргу не порушили визначений законодавством порядок розрахунків з відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», як постачальником електричної енергії, на його поточний рахунок зі спеціальним режимом використання.

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (відповідач-2) також відхилило позовні вимоги з огляду на таке:

- позивачем не доведено, що укладення спірних правочинів мало на меті досягти інший правовий результат;

- правовий результат, який сторони переслідували при укладенні договорів про переведення боргу, був спрямований на погашення заборгованості за електричну енергію;

- позивачем не доведено, що укладення договорів мало на меті приховати інший правочин;

- всі вимоги, дотримання яких є необхідним для переведення боргу, були дотримані;

- сума договорів не потребує погодження загальними зборами та наглядовою радою товариства;

- умисел юридичної особи визначається умислом тієї посадової особи, яка його підписала, який не може бути підтверджено припущеннями, навіть фактом порушення кримінальної справи;

- неважливо, від якого суб'єкта надійдуть кошти на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, а тому договори не порушують порядок розрахунків за електроенергію;

- договорами на порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа» (відповідач-1), як і інші відповідачі, заперечило проти задоволення позову. Відповідач-1 вважає, що:

- для визнання правочину фіктивним необхідно встановити відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки та наявність умислу всіх сторін правочину. Договори про переведення боргу укладені з метою створення реальних юридичних наслідків - заміни боржника у зобов'язанні, які настали;

- уклавши договори про переведення боргу відповідач-1 набув статусу споживача та порядок розрахунків за електричну енергію не був змінений;

- позивач не довів, що у посадової особи, яка підписала договір і, відповідно, у юридичної особи був умисел, який суперечить інтересам держави.

Під час розгляду справи суд залучив до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державне підприємство «Енергоринок». Третя особа позовні вимоги підтримала з підстав, наведених позивачем.

Позивачем були заявлені ряд клопотань, які судом були відхилені:

- про призначення судової економічної експертизи з метою з'ясування, чи дозволяв фінансовий стан приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» виконати зобов'язання перед відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» щодо сплати боргу у розмірі 164900000 грн.;

- про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Аналогічне за змістом клопотання надійшло від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- про витребування у Головного управління статистики у м. Києві копії балансів (звітів про фінансовий стан), а також звітів про фінансові результати та про рух коштів приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» за усі квартали 2015 року та 2016 року;

- про витребування у Державної фіскальної служби України копії фінансової звітності та податкових декларації за усі квартали 2015 року та 2016 року, поданих приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та актів перевірок, складених органом Державної фіскальної служби України за результатами проведення перевірок приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» у 2015 та 2016 роках.

Клопотання про призначення судової економічної експертизи судом відхилено з підстав, зазначених нижче.

Клопотання про залучення третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, судом відхилено у зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки не містить даних про те, яким чином рішення у справі вплине на права чи обов'язки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо однієї зі сторін.

Клопотання про витребування актів перевірок, складених органом Державної фіскальної служби України за результатами проведення перевірок приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» у 2015 та 2016 роках, судом відхилено, оскільки не наведені обставини, які можуть ці докази підтвердити.

Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа» подало клопотання:

- про припинення провадження у справі. Клопотання мотивовано тим, що нормами Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» не передбачено права Національного антикорупційного бюро України на звернення до суду в інтересах держави, а тому оспорювані договори не порушують прав та охоронюваних інтересів позивача;

- про витребування у позивача доказів на підтвердження того, що мета укладення договорів завідомо суперечила інтересам держави, доказів на підтвердження виконання/невиконання зобов'язань за договорами переведення боргу, письмових пояснень щодо протиправних наслідків, доказів вини відповідача у формі умислу.

Дані клопотання судом відхилені з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Пунктом 13 статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» встановлено, що за наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 16 Закону України «Про національне антикорупційне бюро» визначені обов'язки Національного антикорупційного бюро, зокрема, щодо:

- здійснення оперативно-розшукових заходів з метою попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також в оперативно - розшукових справах, витребуваних від інших правоохоронних органів;

- здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проведення досудового розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом.

Отже, зважаючи на обов'язки Національного антикорупційного бюро України, передбачені ст. 16 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» вказаний орган в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі, шляхом подання відповідного позову до суду) у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000235 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, суд зазначає, що нормами Господарського процесуального кодексу України обов'язок визначення, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність подання обґрунтування щодо їх захисту, зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах покладено, згідно ч. 3 ст. 2, ст. 29 ГПК України, на прокурора. Діяльність Національного антикорупційного бюро України, його функції, права та обов'язки, визначено Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України», а тому при подачі позову про визнання недійсними угод, законодавством не встановлено обов'язку Національного антикорупційного бюро України доводити порушення інтересів держави.

Відмовляючи у клопотанні про витребування у позивача доказів на підтвердження того, що мета укладення договорів завідомо суперечила інтересам держави, доказів на підтвердження виконання/невиконання зобов'язань за договорами переведення боргу, письмових пояснень щодо протиправних наслідків, доказів вини відповідача у формі умислу, суд виходить з того, що фактично витребовувана інформація стосується повноти мотивованості та достатності вимог, забезпечення нових даних на підтвердження їх правовірності. Отже, в разі задоволення клопотання було би порушено принцип змагальності, оскільки такі дії спрямовані би були на сприяння судом одній із сторін у пошуку доводів на підтвердження власних позицій, а не доказів на підтвердження тих чи інших обставин.

Інші клопотання відповідача-1 (про витребування у державного підприємства «Енергоринок» договору купівлі-продажу електричної енергії № 10728/04 від 19.09.2014, укладеного між приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та державним підприємством «Енергоринок», та про витребування у відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» договору на передачу електричної енергії № 09/2014 від 08.09.2014, укладеного між приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго») судом задоволені.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» є постачальником електроенергії за регульованим тарифом для потреб публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», яке здійснюється за договором про постачання електричної енергії № 3, укладеним 01.11.2012 (далі - Договір № 3). За даним договором (п. 1) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

У пункті 10 договору про постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012 сторони визначили рахунок, на який проводяться розрахунки за електричну енергію, а саме: поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 01 в філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Розрахунок за електричну енергію повинен здійснюватись виключно грошовими коштами на вказаний рахунок. Договір не містить особливих вимог до рахунку, з якого повинно публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» здійснювати платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Отже, за умовами договору дані платежі повинні були бути здійснені з поточного рахунку, яким є рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

02.02.2015 приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа» (постачальник) та публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (покупець) уклали договір купівлі-продажу (постачання) електричної енергії № 27 (далі - Договір № 27), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язався продавати (постачати) активну електричну енергію, а покупець приймати й сплачувати електричну енергію на умовах та в терміни, передбачені договором. Орієнтована вартість Договору № 27, відповідно до п. 5.1, визначена у розмірі 198 млн. грн..

У період з лютого по квітень 2015 року публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» перерахувало на рахунок приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» 164900000,00 грн..

Водночас, електрична енергія приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» на суму 164900000,00 грн. поставлена не була. Натомість, постачання електричної енергії на вказану суму (164900000,00 грн.) для потреб публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» було здійснено у березні, квітні 2015 року відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», внаслідок чого у публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» виникла заборгованість зі сплати платежів за спожиту електричну енергію у розмірі 164900000,00 грн. за договором про постачання електричної енергії № 3, укладеним 01.11.2012 .

01.07.2015 ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» та ПАТ «Запорізький завод феросплавів» уклали додаткову угоду № 1 до Договору № 27, згідно з умовами якої ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» зобов'язалась повернути ПАТ «Запорізький завод феросплавів» 164900000,00 грн. до 20.07.2015.

01.07.2015 було укладено трьохсторонній договір № 93 про переведення боргу (далі - Договір № 93), сторонами за яким є публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Запорізький завод феросплавів», приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Холдингова компанія «Енергомережа» та відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ) «Запоріжжяобленерго». Предметом Договору № 93 є передання ПАТ «Запорізький завод феросплавів», як первісним боржником, ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа», як новому боржнику, боргу перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» за договором на постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012 на загальну суму 100000000 грн. за поставлену електричну енергію у березні 2015 року.

Переведення боргу носить оплатний характер, оскільки Договором № 93 передбачено обов'язок первісного боржника до 31.07.2015 сплатити за переведені на підставі цього договору зобов'язання по основному договору новому боржнику 100000000 грн..

02.07.2015 було укладено трьохсторонній договір № 94 про переведення боргу (далі - Договір № 94), сторонами за яким також є публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів», приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа» та відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго». Предметом Договору № 94 є передання ПАТ «Запорізький завод феросплавів», як первісним боржником, ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа», як новому боржнику, боргу перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» за договором на постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012 на загальну суму 64900000,00 грн. за поставлену електричну енергію у березні та квітні 2015 року.

Як і Договором № 93, переведення боргу за Договором № 94 носить оплатний характер і передбачає обов'язок первісного боржника до 31.07.2015 сплатити за переведені на підставі цього договору зобов'язання по основному договору новому боржнику 64900000,00 грн..

22.07.2015 ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» та ПАТ «Запорізький завод феросплавів» уклали угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди про припинення вимог ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» до ВАТ «Запорізький завод феросплавів» у сумі 164900000,00 грн. за договорами про переведення боргу від 01.07.2015 № 93 та від 02.07.2015 № 94 та припинення вимог ПАТ «Запорізький завод феросплавів» до ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» у сумі 164900000,00 грн. за договором купівлі-продажу (постачання електричної енергії від 02.02.205 № 27.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір щодо правомірності заміни боржника за Договором № 3 суд виходить з такого.

Поняття зобов'язання та підстави його виникнення наведені у ст. 509 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Суб'єктами зобов'язання, які є одними із елементів зобов'язання, є його сторони: управомочена сторона - кредитор, та зобов'язана сторона - боржник.

У зобов'язанні може відбутись заміна сторін. При цьому предмет і зміст зобов'язання не змінюються, а права та обов'язки особи, яка з нього вибуває, переходять до особи, яка замість неї вступає до зобов'язання.

Загальні підстави заміни боржника наведені у ст. 520 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, переведення боргу має договірну природу і підлягає кваліфікації як складний юридичний факт, складовими якого є: двосторонній правочин, за яким первісний боржник передає майновий обов'язок іншій особі; односторонній правочин кредитора, який полягає у наданні згоди на заміну первісного боржника новим відповідно до правочину між ними.

Предметом переведення боргу є юридичний обов'язок майнового характеру, що входить до змісту зобов'язання між первісним боржником і кредитором. Наслідком переведення боргу є заміна боржника у зобов'язанні. При цьому самий зміст зобов'язання і правове становище боржника залишаються незмінними. Тому новий боржник у зобов'язанні має право висувати проти вимог кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (ст. 522 ЦК України).

Заміна боржника у певних зобов'язаннях є можливою виключно за умов, якщо у нового боржника є право- та дієздатність, необхідні для виконання обов'язку первісного боржника.

Водночас, ні Закон України «Про електроенергетику», ні Правила користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, ні Договір № 3 не встановлюють особливих вимог до особи - споживача електричної енергії.

Зокрема, Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 5 Закону України «Про електроенергетику» визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

У зв'язку з цим суд погоджується з доводами позивача, що приписи Закону України «Про електроенергетику» є спеціальними нормами по відношенню до приписів Цивільного кодексу України, які також підлягають до застосування у спірних правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про електроенергетику» споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Тобто, в розумінні Цивільного кодексу України, споживач є стороною цивільно-правового зобов'язання, яка в питаннях розрахунків за спожиту електричну енергію є боржником.

Частиною 2 статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Дана норма повністю кореспондується зі ст. 509 ЦК України щодо обов'язку боржника вчинення на користь кредитора певну дію (в даному випадку - сплата коштів). Крім того, оскільки договір постачання електричної енергії є різновидом договору купівлі-продажу, дані приписи статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику» також узгоджуються з визначеним ст. 655 ЦК України обов'язком покупця сплатити та придбане майно (товар) певну грошову суму.

Закон України «Про електроенергетику», Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000, Правила користування електричною енергією, затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996, не містять додаткових вимог щодо рахунку, з якого повинен споживач здійснити оплату електричної енергії.

Позивач помилково тлумачить приписи частини 2 статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику» виключно як обов'язок споживача, і ні кого іншого, здійснити розрахунок за електричну енергію, і, відповідно, заборону передачі даного обов'язку. Такий підхід до розуміння закону повністю нівелює інститут заміни боржника, позбавляючи його можливості бути застосованим до всіх зобов'язальних відносин, адже заперечує таких сторін у зобов'язані як боржник і кредитор.

Таким чином, Договір № 3 не суперечить Закону України «Про електроенергетику», Правилам користування електричною енергією, затвердженим постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996. Вимоги даних актів в частині розрахунків стосуються одержувача кошів - постачальника електричної енергії, який є кредитором, а не боржником. Крім того, як зазначено вище, за умовами Договору № 3 публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» повинно здійснювати платежі з поточного рахунку і внаслідок укладення Договорів № 93 та № 94 даний порядок не змінено.

З огляду на викладене, з цих підстав позов пред'явлено не обґрунтовано.

Також не є обґрунтованими доводи про те, що Договір № 93 та Договір № 94 є удаваними, оскільки сторони намагались приховати інший правочин, який насправді вчинили - договір фінансової допомоги.

В силу ст. 235 ЦК України удаваним ж правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Як зазначено судом вище, переведення боргу є внутрішньою заміною сторони у зобов'язанні, а тому заміна особи боржника не впливає на обсяг прав та обов'язків ні кредитора, ні боржника, та не має наслідком виникнення таких нових прав і обов'язків. З огляду на це Договір № 93 та Договір № 94 не породжують відносин фінансової допомоги.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 228 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Як зазначено у п. 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Таким чином, для визнання недійсним спірного договору на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України позивач повинен довести, в чому саме полягає невідповідність цього правочину інтересам держави і суспільства, наявність умислу сторін або однієї сторони на укладення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявність вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін.

Так, позивач зазначає, що частка державної власності у статутному капіталі ПАТ «Запоріжжяобленерго» складає 60,2475 %. При цьому, на момент укладення спірних договорів про переведення боргу фінансовий стан ПАТ «ХК «Енергомережа» не дозволяв виконати зобов'язання, що свідчить про невідповідність правочину інтересам держави.

Проте, суд зазначає, що позивачем не доведено, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, наявність протиправних наслідків цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу.

Враховуючи недоведеність позивачем факту фіктивності договорів, відсутні підстави для проведення судової економічної експертизи.

З огляду на викладене, доводи про недійсність Договору № 93 та Договору № 94 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Оскільки вимоги про визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015, яка укладена між приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів», є похідними від вимог про недійсність Договору № 93 та Договору № 94, необґрунтованість останніх є також підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

Оскільки Національне антикорупційне бюро України звільнено від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 07.07.2017.

Суддя С. А. Ковтун (головуючий)

Суддя Т. Ю. Трофименко

Суддя М. Є. Літвінова