КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2017 р. Справа№ 910/2584/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Євсеев М.В. - представник, дов. б/н від 10.01.2017;

від відповідача: Бірюлін Л.Ю. - представник, дов. б/н від 10.03.2017;

від третіх осіб: не з'явився;

2. не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017

у справі № 910/2584/17 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк";

2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович;

про визнання недійсним правочину, визнання недійсним та скасування рішення, скасування запису про право власності та про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 позов задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345075 від 11.11.2016 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" (49055, м. Дніпро, вул. Титова, будинок 13; ідентифікаційний код: 38920564) на нежитловий будинок загальною площею 7787,80 кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, номер запису про право власності 17412292; підлягає скасуванню запис про право власності №17412292 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" на нежилий будинок загальною площею 7787,80 кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, внесений 11.11.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем; в іншій частині позову відмовлено; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 200,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 13.06.2017.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 розгляд справи № 910/2584/17 відкладено на 22.06.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У зв`язку з відпусткою судді-учасника колегії суддів Коротун О.М., відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 прийнято матеріали справи № 910/2584/17 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 розгляд справи відкладено на 03.07.2017.

22.06.2017 через відділ канцелярії подано клопотання про зупинення провадження у справі на підставі частини 1 ст. 79 ГПК України, у зв`язку із розглядом справи, за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ТОВ «ФК «Каліпсо Фінанс» № 904/7864/16 Господарським судом Дніпропетровської області, провадження у якій зупинено до розгляду справи № 826/15021/16 Окружним адміністративним судом міста Києва, про визнання дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб неправомірними та скасування повідомлення.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки третью особою не доведено пов'язаність зазначених справ. Також не вбачається пов'язаності справи № 904/7864/16 зі справою № 910/2584/17 і з матеріалів справи № 910/2584/17.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 відкладено розгляд справи № 910/2584/17 на 06.07.2017.

06.07.2017 у судовому засіданні відповідачем подана заява про відвід головуючого судді Гаврилюка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Каліпсо фінанс» про відвід головуючого судді Київського апеляційного господарського суду Гаврилюка О.М. у справі № 910/2584/16 залишено без задоволення.

Представники позивача у судових засіданнях просили рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представники відповідача у судових засіданнях підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи-2 у судових засіданнях надав додаткові пояснення по суті спору та просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши представників позивача, відповідача та третьої особи-1, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.11.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» (позичальник) було укладено кредитний договір №155, за яким кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) у формі мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі, еквівалентній 8600000,00 грн. (копія договору долучена до позову).

02.11.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрований в реєстрі за №7551 (копія договору долучена до позову), згідно із умовами якого, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежилий будинок - адмінкорпус (літ. Г), загальною площею 7787,80 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями.

Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору, іпотекодавець з метою забезпечення основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 155 від 02.11.2004, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

За змістом п.п. 7.4-7.6 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору іпотеки; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами даного договору іпотеки; іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.4. договору; за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку: шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення на предмет іпотеки, іпотекодавець за цим договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому, ціною придбання у власність предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника перед іпотекодержателем по кредитному договору на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмету іпотеки у власність. Іпотекодержатель також має право у своєму односторонньому рішенні про придбання предмета іпотеки у власність вартість предмету іпотеки, визначену на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами та/або на підставі балансової вартості предмета іпотеки, що значиться в балансі іпотекодавця. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору; іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотеко держателя з дати прийняття ним письмового одноосібного рішення про придбання предмета іпотеки у власність та реєстрації прав власності на предмет іпотеки у відповідних органах.

20.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (первісний кредитор, клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу № 13/20/12-01, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) на користь фактора, а фактор набуває право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» і зобов'язується сплати клієнту суму, визначену пунктом 4.1 цього договору, на умовах, визначених цим договором (копія договору подана відповідачем 21.03.2017).

Згідно із п. 1.4 договору факторингу право вимоги - право вимоги виконання грошового зобов'язання боржником за кредитним договором № 155 від 02.11.2004 з додатковими угодами до нього, а саме: всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, право вимоги сплати грошових коштів, одержаних боржником за кредитним договором, право вимоги сплати процентів за користування кредитом, право вимагати виконання інших зобов'язань, встановлених кредитним договором, в тому числі і тих, що забезпечували виконання зобов'язань та випливали з іпотечного договору від 02.11.2004, який посвідчений 02.11.2004 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрований в реєстрі за № 7551.

Відповідно до п. 3.4 договору факторингу з моменту укладання цього договору до фактора перейшло право вимоги (п. 3.4. договору факторингу).

Пунктами 4.1, 4.3 договору факторингу встановлено, що за відступлене право вимоги до боржника фактор сплачує клієнту суму у розмірі 25 000 000,00 грн.; загальний розмір заборгованості боржника, становить 7 064 003,29 дол. США та 11 012 089,52 грн.

20.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (первісний кредитор, клієнт) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» (фактор, іпотекодержатель) було укладено договір відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 02.11.2004 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрований в реєстрі за № 7551. Вказаний договір відступлення прав за іпотечним договором посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 15146 (копія договору подана відповідачем 21.03.2017).

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 договору відступлення прав за іпотечним договором від 20.12.2013 первісний кредитор передає, а фактор приймає всі права за іпотечним договором, посвідченим 02.11.2004 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстрованим в реєстрі за №7551 (з урахуванням всіх змін та доповнень до договору іпотеки), що укладений між первісним кредитором і товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором; права первісного кредитора за договором іпотеки переходять до фактора з моменту державної реєстрації відступлення прав за договором іпотеки (заміна іпотекодержателя) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за умови переходу права грошових вимог за кредитним договором.

20.12.2013 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. внесено запис щодо відступлення прав за іпотечним договором № 7551 та відомості про нового іпотекодержателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «Каліпсо Фінанс», що підтверджується поданим відповідачем 21.03.2017 витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер витягу 15043962 від 20.12.2013).

11.11.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №17412292 на об'єкт нерухомого майна: нежилий будинок загальною площею 7787,8 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 (власник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліпсо Фінанс»); підстава виникнення права власності - іпотечний договір №7551, виданий 02.11.2004 Каплуном Ю.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; письмова вимога про усунення порушення №б/н від 04.08.2014 (видавник - ТОВ «ФК «Каліпсо Фінанс»); договір факторингу №13/20/12-01 від 20.12.2013, укладений між ТОВ «ФК «Каліпсо Фінанс» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»; акт приймання-передачі за договором факторингу №13/20/12-01 від 20.12.2013, укладений між ТОВ «ФК «Каліпсо Фінанс» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Наведене підтверджується долученою до позову Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна №79913574 від 08.02.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, у 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни (відповідач-1), Головного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач-2), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс», в якій просило суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення запису про право власності №14233096 на об'єкт нерухомого майна загальною площею 7787, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс»;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29324678 від 19.04.2016 14:44:22;

- скасувати запис про право власності №14233096, внесений державним реєстратором управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Хибою Анною Володимирівною 18.04.2016.

Так, в обґрунтування позовних вимог в межах поданого адміністративного позову представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» зазначив, що державний реєстратор Хиба Анна Володимирівна не перевірила наявність всіх необхідних документів для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна загальною площею 7787, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрованим в реєстрі за № 7551. Також, державним реєстратором не перевірено дотримання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому рішення за індексним номером 29324678 від 19.04.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 826/6979/16, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» задоволено повністю: визнано протиправними дії державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни щодо внесення запису про право власності № 14233096 на об'єкт нерухомого майна загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс»; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29324678 від 19.04.2016 14:44:22; скасовано запис про право власності № 14233096, внесений державним реєстратором управління державної реєстрації Головного управління юстиції у місті Києві Хибою Анною Володимирівною 18.04.2016.

У зазначеній вище постанові встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» було сформовано вимогу від 04.08.2014 про усунення порушень товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн», однак, матеріали реєстраційної справи не містять доказів направлення та вручення зазначеної вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» (судом відхилено посилання відповідача на наявність повідомлення про вручення поштового відправлення, як на доказ вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» вимоги від 04.08.2014 про усунення порушень), а отже, за відсутності доказів надіслання вимоги про усунення порушення, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього прямо суперечить приписам ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Позивач, в обґрунтування позовних вимог у справі № 910/2584/17, зазначає, що державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 11.11.2016 внесено запис № 17412292 про право власності за відповідачем на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 00 загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, при цьому, підставою для прийняття державним реєстратором рішення та виникнення у відповідача права власності (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004, зареєстрованим у реєстрі за № 7551) була, зокрема, письмова вимога відповідача про усунення порушення № б/н від 04.08.2014. Разом з тим, жодна вимога про усунення порушення, надіслання якої в силу ст. 35 Закону України «Про іпотеку» є обов'язковим, на адресу позивача не надсилалась, в тому числі і вимога відповідача про усунення порушення № б/н від 04.08.2014, що встановлено у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 826/6979/16. Також позивач зазначає про відсутність письмового рішення відповідача про набуття предмету іпотеки у власність, складання якого в силу умов розділу 7 іпотечного договору є обов'язковою умовою переходу права власності на предмет іпотеки.

У зв'язку із чим, позивач просить суд визнати недійсним правочин з набуття відповідачем права власності на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, який є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстровано у реєстрі за № 7551; визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345075 від 11.11.2016 щодо права власності відповідача на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, номер запису про право власності 17412292; скасувати запис про право власності № 17412292 щодо права власності відповідача на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, внесений 11.11.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем; усунути перешкоди у користуванні позивачем нерухомим майном - об'єктом нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80 кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 шляхом зобов'язання відповідача виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 17412292 щодо права власності відповідача.

Розглядаючи спір по суті у даній справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

За змістом ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Норми про підвідомчість справ господарським судам викладені у ст. 12 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов господарсько-правової угоди та безпосередньо пов'язаний із правом власності особи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв'язку з укладанням договору факторингу № 13/20/12-01 та договору відступлення прав за іпотечним договором від 20.12.2013, до відповідача перейшло право вимоги до позивача, пов'язане із виконанням кредитного договору та договору забезпечення (іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрованого в реєстрі за № 7551).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Приписами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Наведені норми Закону дають підстави для висновку, що умовою для звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок порушення основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору є надіслання боржнику/іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для реєстрації державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем за Товариством з обмеженою відповідальністю «Каліпсо Фінанс» права власнсності на об'єкт нерухомого майна: нежилий будинок загальною площею 7787,8 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 (запис про право власності № 17412292) була, в тому числі, письмова вимога про усунення порушення № б/н від 04.08.2014 (видавник - ТОВ «ФК «Каліпсо Фінанс»).

Як вбачається із матеріалів справи, копія вимоги про усунення порушення від 04.08.2014 долучена до відзиву відповідача. Так, відповідно до даної вимоги, відповідач у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вимагав у позивача виконання у 30-ти денний строк від дня пред'явлення вимоги усунути порушення кредитного договору № 155 від 02.11.2004 та сплатити 17 421 326,86 грн. та 13 464 034,42 дол. США.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Окружним адміністративним судом міста Києва у постанові від 14.07.2016 у справі № 826/6979/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016, на підставі оцінки наявних у справі №826/6979/16 доказів, встановлено обставини щодо ненадіслання вимоги від 04.08.2014 про усунення порушень Товариству з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн».

У той же час, відповідач, обґрунтовуючи свої доводи в межах даної справи щодо надіслання у серпні 2014р. вказаної вимоги про усунення порушення, посилається на повідомлення про вручення поштового відправлення № 010, копія якого була долучена до відзиву.

Зазначене повідомлення про вручення поштового відправлення № 010, яким позивач підтверджує свої доводи у справі № 901/2584/17 щодо надіслання у серпні 2014р. вказаної вимоги про усунення порушення, було предметом дослідження та оцінки Окружним адміністративним судом міста Києва при розгляді справи № 826/6979/16.

За змістом ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що з огляду на наявність судового рішення у справі № 826/6979/16, яке набрало законної сили, обставини, встановлені у даному рішенні (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 826/6979/16), не можуть ставитись під сумнів та бути спростовані у порядку, не передбаченому процесуальним законом, оскільки така переоцінка судом доказів, які стали підставою для встановлення судом відповідних обставин у іншій справі нівелює правову визначеність позивача стосовно встановлених фактів, що, власне, має безпосередній вплив на майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням предметом іпотеки за іпотечним договором від 02.11.2004.

Суд не вправі здійснювати переоцінку доказів (повідомлення про вручення поштового відправлення №010), на підставі яких судом встановлено відповідні обставини справи та встановити протилежні за змістом обставини, ніж ті, що вже встановлені у рішенні суду, що набрало законної сили. Так, Окружним адміністративним судом міста Києва у постанові від 14.07.2016 у справі №826/6979/16 було оцінено повідомлення про вручення №010 та встановлено, що воно не може підтвердити факт належного повідомлення позивача про пред'явлення йому вимоги від 04.08.2014 про усунення порушення, направлення якої, власне, може мати наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже у даному разі правова визначеність позивача щодо предмету спору полягає у наявності у позивача підстав очікувати відсутності звернення стягнення на предмет іпотеки саме за вимогою про усунення порушення від 04.08.2014 та доказів її направлення - повідомлення про вручення № 010, враховуючи рішення суду, яким встановлено обставини щодо ненадіслання вказаної вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн», до моменту належного отримання ним (іншої) вимоги про усунення порушення та невиконання зобов'язання протягом встановленого законом строку з моменту отримання такої вимоги.

Відтак, враховуючи, що за приписами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» умовою для звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок порушення основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою, є надіслання боржнику/іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, з огляду на встановлені обставини ненадіслання позивачу вимоги про усунення порушення від 04.08.2014 за повідомленням про вручення № 010, суд дійшов висновку, що набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього відбулось всупереч визначеній Закону України «Про іпотеку» процедурі, тоді-як, власне, визначена законом обов'язковість надіслання боржникові/іпотекодавцеві вимоги про усунення порушення пов'язана із можливістю виконання (після отримання вимоги про усунення порушення) боржником основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, та збереження майна іпотекодавця у зв'язку з припиненням в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку» зобов'язання, що виникло за договором іпотеки (за наслідками припинення основного зобов'язання виконанням, проведеним належним чином).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що не оцінюються обставини щодо отримання листа-вимоги від 04.08.2014 та направлення третьою особою на підставі договору №1-6/14 про надсилання поштової кореспонденції від 20.12.2013 з огляду на встановлені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 826/6979/16 обставини, що не можуть ставитись під сумнів.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не позбавлений права в будь-який час направити нову вимогу про усунення порушення та реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позивачем основного зобов'язання.

Щодо доводів позивача про відсутність складеного відповідачем письмового одностороннього рішення про придбання предмету іпотеки у власність, суд апеляційної інстанції зазначає, що іпотечним договором не встановлено будь-яких вимог щодо оформлення одностороннього письмового рішення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді-як нормами Закону України «Про іпотеку» складання іпотекодержателем такого рішення не передбачено серед умов звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на дату проведення реєстрації права власності позивача - 11.11.2016, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Отже наведені норми Закону дають підстави для висновку, що державна реєстрація відповідного речового права на нерухоме майно відбувається на підставі в тому числі поданої заяви про державну реєстрацію прав, яку слід розцінювати як документ, що, власне, виражає волевиявлення особи на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що доводи позивача про відсутність окремо оформленого письмового документу, що іменований одностороннім рішенням іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя як підстави для скасування державної реєстрації таких прав, не приймаються судом.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з огляду на встановлені обставини порушення відповідачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання позивачу вимоги про усунення порушення, вважає вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345075 від 11.11.2016 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, номер запису про право власності 17412292 та про скасування запису про право власності №17412292 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, внесений 11.11.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про визнання недійсним такого рішення.

Однак судом апеляційної інстанції встановлено, що приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають правовий механізм щодо скасування рішення про реєстрацію прав за наявності відповідних обставин (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Даний спосіб захисту (про скасування рішення державного реєстратора) є належним, ефективним та достатнім для відновлення порушеного права позивача, тим більше, що судом задоволено вимоги позивача як про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію №32345075 від 11.11.2016, так і сам запис про право власності №17412292 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс», тому підстави для визнання недійсним рішення про державну реєстрацію відсутні.

Отже позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" в частині визнання недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345075 від 11.11.2016 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, номер запису про право власності 17412292, не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання недійсним правочину з набуття відповідачем права власності на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, який є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстровано у реєстрі за №7551, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин як юридичний факт є лише однією з підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. У системі таких юридичних фактів правочини посідають особливе місце, вирізняючись серед них своїми специфічними ознаками. Правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд зазначає, що доводи позивача щодо недійсності правочину з набуття права власності на об'єкт нерухомого майна зводяться до неправомірності державної реєстрації такого права державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Так, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього є юридичним складом, який включає такі елементи: прострочення боржника за основним зобов'язанням, наявність договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі та подання заяви іпотекодержателем державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскільки набуття відповідачем права власності на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 (реєстраційний номер нерухомого майна 00) відбулось за фактом реєстрації державним реєстратором права власності на цей об'єкт шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису, то фактичне звернення заявника (відповідача) до державного реєстратора для реєстрації прав не може вважатись правочином в розумінні ст. 202 ЦК України.

У зв'язку із викладеним, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" в частині визнання недійсним правочину з набуття відповідачем права власності на нежилий будинок, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, реєстраційний номер нерухомого майна 00, який є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстровано у реєстрі за №7551, не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем нерухомим майном - об'єктом нежитлової нерухомості, загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 шляхом зобов'язання відповідача виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №17412292 щодо права власності відповідача, зазначає, що вимоги про скасування такого запису про право власності та відповідного рішення про реєстрацію права власності, які за своєю правовою природою є вимогами віндикаційного позову вже задоволені.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що вимога про зобов'язання відповідача виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за своєю правовою природою не є вимогою про усунення перешкод у користуванні майном (негаторним позовом), а є вимогою віндикаційного позову (про витребування майна), враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Даний спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння, у зв'язку з чим віндикаційний позов за своєю правовою природою є позовом неволодіючого власника до володіючого невласника.

Однак, з огляду на особливий порядок переходу права власності на об'єкт нерухомого майна відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та специфіку об'єкта нерухомого майна, незаконне вибуття останнього з володіння власника, з урахуванням правомочностей власника майна, передбачених ст. 317 Цивільного кодексу України, фактично можливе лише за наслідками державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто титульного володіння іншою особою нерухомим майном (володіння де-юре, з відповідним документальним підтвердженням).

Володіння річчю, як фізичне панування над нею, щодо нерухомого майна є юридичною фікцією та можливе лише шляхом здійснення державної реєстрації прав на таку річ.

Отже обраний позивачем спосіб захисту щодо витребування спірного майна з володіння відповідача (що є наслідком скасування відповідного рішення про реєстрацію права власності та самого запису про право власності) є ефективним у випадку необхідності поновлення титульних прав позивача, як власника нерухомого майна, тобто необхідності внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно права власності.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки розглянуто та задоволено вимоги позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345075 від 11.11.2016 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» на нежилий будинок загальною площею 7787,80кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, а також про скасування запису про право власності №17412292 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» на вказане майно, враховуючи, що підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації права та рішення державного реєстрацію є безпосередньо рішення суду, та законом не встановлено обов'язку особи, на користь якої зареєстровано відповідне речове право, подати заяву про скасування реєстрації права, підстав для зобов'язання відповідача подати заяву про вилучення цього запису немає, у зв'язку із чим, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Лайн» у зазначеній частині.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником, на обґрунтування тверджень щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 у справі № 910/2584/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/2584/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 07.07.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич