ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 922/2656/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Гольцової Л.А., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю компанії "Актив-Оіл"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 04.04.2017
у справі№ 922/2656/16 господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю компанії "Актив-Оіл"
до1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (відповідач-1); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ" (відповідач-2)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачівПриватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна
провизнання недійсними договорів, застосування наслідків недійсності правочинів та визнання права власності,
за участю представників:
від позивача Поддашкіна О.Ю., Кривошеєнко О.Ю.
від відповідача-1Пономарьов А.О.
від відповідача-2Яковлев О.С.
від третьої особине з'явився
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю компанія "Актив-Оіл" (далі - ТОВ компанія "Актив-Оіл") звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") в особі Філії "Слобожанське регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ" (далі - ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ") і, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, поданої 10.01.2017 та прийнятої місцевим господарським судом, просило суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною (далі - Малахова Г.І.) 29.12.2014, реєстровий № 2552, укладений між ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Слобожанського Регіонального департаменту ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"; визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 30.12.2014, реєстровий № 2554, укладений між ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Слобожанського Регіонального департаменту ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"; застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за ТОВ компанією "Актив-Оіл" право власності на нерухоме майно, перелік якого наведений у позовній заяві.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.01.2017 у справі № 922/2656/16 (суддя Суслова В.В.) позов ТОВ компанії "Актив-Оіл" задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Ландау Льва (колишня пр. П'ятдесятиріччя СРСР), 22-Б, загальною площею 33,8 кв.м, стаціонарної АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, 148, загальною площею 72,1 кв.м, посвідчений на виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 638/21598/14 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 29.12.2014, реєстровий № 2552, укладений між ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Слобожанського Регіонального департаменту ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Свистуна, 7-А, загальною площею 31,7 кв.м, посвідчений на виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 638/21598/14 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 30.12.2014, реєстровий № 2554, укладений між ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Слобожанського Регіонального департаменту ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Застосовано наслідки недійсності правочинів та визнано за ТОВ компанією "Актив-Оіл" право власності на наступне нерухоме майно: стаціонарну АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, 148, загальною площею 72,1 кв.м, що складається з наступних будівель та споруд: літ. "Б-1" - будівля стаціонарна АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, площею 72,1 кв.м, літ. "В" навіс, літ. "Г" колонка ПРК, літ. "Д" колонка ПРК, літ. "Е" колонка ПРК, літ. "Ж" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "З" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "К" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Л" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "М" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Н" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "О" підземний резервуар для аварійного зливу палива, літ. "П" бензомаслопіймач, літ. "Р" резервуар накопичувач, літ. "С" зливне обладнання, літ. "Т" зливне обладнання; нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Свистуна, 7-А, загальною площею 31,7 кв.м; нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Ландау Льва (колишня пр. П'ятдесятиріччя СРСР), 22-Б, загальною площею 33,8 кв.м.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 (колегія суддів у складі: Тарасова І.В. - головуючий, Білоусова Я.О., Шевель О.В.) рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 у справі № 922/2656/16 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ компанії "Актив-Оіл" відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 922/2656/16, ТОВ компанія "Актив-Оіл" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначену постанову, а рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 у даній справі залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.06.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Кролевець О.А., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ТОВ компанії "Актив-Оіл" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 11.07.2017 о 12 год. 10 хв.

07.07.2017 до Вищого господарського суду України від ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ компанії "Актив-Оіл", у якому відповідач-2 проти касаційної скарги заперечує і просить суд відмовити у її задоволенні в повному обсязі, а оскаржувану постанову залишити без змін.

11.07.2017 до Вищого господарського суду України надійшли письмові заперечення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на касаційну скаргу ТОВ компанії "Актив-Оіл", у яких відповідач-1 проти касаційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.07.2017 розгляд касаційної скарги ТОВ компанії "Актив-Оіл" відкладено на 18.07.2017 о 10 год. 10 хв.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 17.07.2017 № 08.03-04/2733 у зв'язку з відпусткою судді Кролевець О.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 922/2656/16.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2017 для розгляду справи № 922/2656/16 визначено колегію суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий (доповідач), Шевчук С.Р., Гольцова Л.А.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалася.

Заслухавши представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське регіональне управління Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (Кредитор), та ТОВ компанією "Актив-Оіл" (Позичальник) був укладений договір про відновлювальну кредитну лінію № 17-01-07 від 30.03.2007 (далі - Кредитний договір № 17-01-07).

Також, між вищезазначеними особами був укладений кредитний договір відновлювальної кредитної лінії № 79-01-07 від 07.12.2007 (далі - Кредитний договір № 79-01-07).

У забезпечення повернення кредитних ресурсів за Кредитним договором № 17-01-07 від 30.03.2007 та Кредитним договором № 79-01-07 від 07.12.2007 між позивачем (Іпотекодавець) та відповідачем-1 (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір № 79I/1207 від 07.12.2007 (далі - Іпотечний договір № 79I/1207), відповідно до умов якого позивач передав відповідачу-1 в іпотеку нерухоме майно - стаціонарну АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, буд. 148, та складається з наступних будівель та споруд: літ. "Б-1" - будівля стаціонарна АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, площею 72,1 кв.м; літ. "В" - навіс, літ. "Г" - колонка ПРК, літ. "Д" - колонка ПРК, літ. "Е" - колонка ПРК, літ. "Ж" - підземний резервуар для зберігання палива, літ. "З" - підземний резервуар для зберігання палива, літ. "К" - підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Л" - підземний резервуар для зберігання палива, літ. "М" - підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Н" - підземний резервуар для зберігання палива, літ. "О" - підземний резервуар для аварійного зливу палива, літ. "П" - бензомаслопіймач, літ. "Р" - резервуар накопичувач, літ "С" - зливне обладнання, літ "Т" - зливне обладнання; узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 2 962 087,60 грн.

Відповідно до п. 4 Іпотечного договору № 79I/1207 предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 837689, виданого Нововодолазькою селищною радою 28.09.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради № 686 від 27.09.2007.

Також, у забезпечення виконання позивачем зобов'язань перед відповідачем-1 за Кредитним договором № 17-01-07, між ними було укладено наступні договори:

- іпотечний договір № 23І/0307 від 30.03.2007 (далі - Іпотечний договір № 23І/0307), відповідно до умов якого ТОВ компанія "Актив-Оіл" (Іпотекодавець) передає Банку (Іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться в будинку під номером 7-А, розташованому по вул. Свистуна в місті Харкові, площею 31,7 кв.м; узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 2 777 973,00 грн.;

- іпотечний договір № 22I/0307 від 30.03.2007 (далі - Іпотечний договір № 22I/0307), відповідно до умов якого ТОВ компанія "Актив-Оіл" (Іпотекодавець) передає Банку (Іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться в будинку під номером 22-Б, розташованому по проспекту П'ятдесятиріччя СРСР в місті Харкові, площею 33,8 кв.м; узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 1 058 029,00 грн.

У забезпечення повернення кредиту за Кредитним договором № 79-01-07 між позивачем та відповідачем-1 було укладено:

- іпотечний договір № 77І/1207 від 07.12.2007 (далі - Іпотечний договір № 77І/1207), відповідно до умов якого ТОВ компанія "Актив-Оіл" (Іпотекодавець) передає Банку (Іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться в будинку 7-А, розташованому по вул. Свистуна в місті Харкові, площею 31,7 кв.м; узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 2 777 973,00 грн.;

- іпотечний договір № 78І/1207 від 07.12.2007 (далі - Іпотечний договір № 78І/1207), відповідно до умов якого ТОВ компанія "Актив-Оіл" (Іпотекодавець) передає Банку (Іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю під номером 22-Б, розташованому по проспекту П'ятдесятиріччя СРСР в місті Харкові, площею 33,8 кв.м; узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 1 058 029,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2010 у справі № 35/157-09, зміненим постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2011, з урахуванням змін, частково задоволено зустрічний позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Звернуто стягнення заборгованості ТОВ компанії "Актив-Оіл" на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" станом на 31.03.2010 в загальному розмірі 4 287 357,31 грн., в т.ч. за Кредитним договором № 17-01-07 в розмірі 1 757 944,77 грн., за Кредитним договором № 79-01-07 2 529 412,54 грн., на предмети іпотеки, а саме:

- стаціонарну АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, буд. 148, яка складається з будівель та споруд: літ. "Б-1" будівля стаціонарна АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, площею 72,1 кв.м; літ. "В" навіс, літ. "Г" колонка ПРК, літ. "Д" колонка ПРК, літ. "Е" колонка ПРК, літ. "Ж" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "З" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "К" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Л" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "М" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Н" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "О" підземний резервуар для аварійного зливу палива, літ. "П" бензомаслопіймач, літ. "Р" резервуар накопичувач, літ "С" зливне обладнання, літ "Т" зливне обладнання, за початковою ціною 143 000,00 грн.;

- нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться в будинку 7-А, розташованому по вул. Свистуна в місті Харкові, площею 31,7 кв.м, за початковою ціною 310 000,00 грн.;

- нежитлову будівлю під номером 22-Б, розташовану по проспекту П'ятдесятиріччя СРСР в місті Харкові, площею 33,8 кв.м, за початковою ціною 155 000,00 грн.,

які належать Компанії "Актив-Оіл" на праві власності, шляхом надання права продажу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку".

З метою збереження, предмети іпотеки до їх реалізації було передано в управління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

10.07.2014 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу іпотечного майна.

Постановою від 14.07.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. відмовлено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у посвідченні договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" та у здійсненні реєстрації прав власності на наступне нерухоме майно: стаціонарну АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, 148, яка складається з будівель та споруд: літ. "Б-1" будівля, стаціонарна АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, площею 72,1 кв.м, літ. "В" навіс, літ. "Г" колонка ПРК, літ. "Д" колонка ПРК, літ. "Е" колонка ПРК, літ. "Ж" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "З" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "К" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Л" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "М" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Н" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "О" підземний резервуар для аварійного зливу палива, літ. "П" бензомаслоприймач, літ. "Р" резервуар накопичувач, літ. "С" зливне обладнання, літ. "Т" зливне обладнання, нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП) за адресою: м. Харків, вул. Свистуна, 7-А, площею 31,7 кв.м; нежитлову будівлю за адресою: м. Харків, пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 22-Б, площею 33,8 кв.м.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2014 у цивільній справі № 638/21598/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське регіональне управління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", постанову приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. від 14.07.2014 про відмову у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" та у здійсненні реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно скасовано. Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахову Г.І. здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" та здійснити реєстрацію права власності за покупцем - ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" на це майно на підставі звернення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське РУ "АТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 10.07.2014 та наданих до нього документів: оригіналів Іпотечних договорів № 77І/1207, № 78І/1207, № 79І/1207, № 22І/0307, № 23І/0307, рішення господарського суду Харківської області від 29.11.2010; постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2011, повідомлення № 10020/1598/1 від 22.06.2012, звіту з оцінки майна.

29.12.2014 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Слобожанського регіонального департаменту ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (Продавець, Іпотекодержатель за Іпотечними договорами № 22І/0307, № 78І/1207, № 79І/1207 з усіма змінами та доповненнями) та ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу (далі - Договір купівлі-продажу від 29.12.2014).

За умовами п. 1.1 Договору купівлі-продажу від 29.12.2014, згідно з рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2010, справа № 35/157-09, та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2011, справа № 35/157-09, та відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" Продавець (Іпотекодержатель) передає, а Покупець приймає наступне майно: нежитлову будівлю літ "А-1" (стаціонарний АГЗП), загальною площею 33,8 кв.м, що розташована за адресою: м. Харків, пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 22-Б (надалі за текстом - майно-1); стаціонарну АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що розташована за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, 148, складається з наступних будівель та споруд: літ. "Б-1" будівля стаціонарна АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, площею 72,1 кв.м, літ. "В" навіс, літ. "Г" колонка ПРК, літ. "Д" колонка ПРК, літ. "Е" колонка ПРК, літ. "Ж" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "З" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "К" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Л" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "М" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Н" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "О" підземний резервуар для аварійного зливу палива, літ. "П" бензомаслоприймач, літ. "Р" резервуар накопичувач, літ. "С" зливне обладнання, літ. "Т" зливне обладнання (надалі за текстом - майно-2).

У п. 1.3 Договору купівлі-продажу від 29.12.2014 узгоджено, що згідно з рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2010 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2011 у справі № 35/157-09 та відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" та п. 10 Іпотечного договору, Продавець, він же Іпотекодержатель, має право для задоволення своїх вимог звернути стягнення на майно, шляхом його продажу від свого імені на підставі Іпотечного договору.

Відповідно до п. 1.4 Договору купівлі-продажу від 29.12.2014 Іпотекодавець особисто повідомлений про намір Іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки з дотриманням вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку", що підтверджується повідомленням про продаж предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" за вих. № 10020/1598/1 від 22.06.2012, яке отримано особисто Іпотекодавцем 17.07.2012.

Згідно з умовами п. 2.1 Договору купівлі-продажу від 29.12.2014 продаж майна за домовленістю сторін вчинено за ціною 690 000,00 грн., з яких вартість майна-1 складає 366 000,00 грн., а вартість майна-2 складає 324 000,00 грн., які Покупець сплатить Продавцю у строк до 15.01.2015.

Ринкова вартість майна-1 становить 169 000,00 грн. без урахування ПДВ, ринкова вартість майна-2 становить 149 000,00 грн. без ПДВ, згідно зі звітом про оцінку майна, дата оцінки 14.07.2014, виданим суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_13 (сертифікат № НОМЕР_1, виданий 25.11.2013 Фондом державного майна України) (п. 2.2 Договору купівлі-продажу від 29.12.2014).

Також, між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі Слобожанського регіонального департаменту ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (Продавець, Іпотекодержатель за іпотечним договором за реєстровим № 1128 з усіма змінами та доповненнями та іпотечним договором за реєстровим № 4680 з усіма змінами та доповненнями) та ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу від 30.12.2014 (далі - Договір купівлі-продажу від 30.12.2014).

За умовами п. 1.1 Договору купівлі-продажу від 30.12.2014, згідно з рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2010, справа № 35/157-09, та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2011, справа № 35/157-09, та відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" Продавець (Іпотекодержатель) передає, а Покупець приймає наступне майно: нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), загальною площею 31,7 кв.м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Свистуна, 7-А (надалі за текстом - майно).

У п. 1.3 Договору купівлі-продажу від 30.12.2014 визначено, що згідно з рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.2010 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2011 у справі № 35/157-09 та відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" та п. 10 Іпотечних договорів, Продавець, він же Іпотекодержатель, має право для задоволення своїх вимог звернути стягнення на майно, шляхом його продажу від свого імені на підставі Іпотечного договору.

Відповідно до п. 1.4 Договору купівлі-продажу від 30.12.2014 Іпотекодавець особисто повідомлений про намір Іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки з дотриманням вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку", що підтверджується повідомленням про продаж предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" за вих. № 10020/1598/1 від 22.06.2012, яке отримано особисто Іпотекодавцем 17.07.2012.

Ринкова вартість майна становить 331 000,00 грн. без ПДВ, згідно зі звітом про оцінку майна, дата оцінки 14.07.2014, виданим суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_13 (сертифікат № НОМЕР_1, виданий 25.11.2013 Фондом державного майна України) (п. 2.2 Договору купівлі-продажу від 30.12.2014).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2014 у цивільній справі № 638/21598/14-ц скасовано та у задоволенні позову ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Слобожанське регіональне управління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про скасування постанови про відмову у посвідченні договору та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2015 відмовлено ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" у відкритті касаційного провадження з перегляду рішення апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у справі № 638/21598/14-ц та встановлено, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2015 відмовлено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у відкритті касаційного провадження у справі з перегляду рішення апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у справі № 638/21598/14-ц.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що під час укладення оскаржуваних договорів відповідачами були суттєво порушені вимоги ст. 38 Закону України "Про іпотеку", оскільки Іпотекодавець - ТОВ компанія "Актив-Оіл" не був належним чином повідомлений Іпотекодержателем - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про намір здійснити продаж майна, що належало ТОВ компанії "Актив-Оіл" та було передано в іпотеку відповідачу-1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами. Позивач зазначив, що згідно з позицією Банку, повідомлення про продаж предмета іпотеки направлялось відповідачем-1 позивачу на адресу - м. Харків, вул. Блюхера, 15-Б, кв. 10. Разом з тим, відповідно до статуту ТОВ компанії "Актив-Оіл", зареєстрованого 14.10.2008, місцезнаходженням позивача є: м. Харків, вул. Сумська, 126, літ. "5-А", про що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було обізнане. За доводами позивача, факт невиконання відповідачем-1 вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку" встановлений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у справі № 638/21598/14-ц. При цьому, позивач вказав, що неповідомлення його у встановленому законом порядку про намір укласти договори купівлі-продажу призвело до порушення його переважного права на купівлю нерухомості, передбаченого приписами ст. 38 Закону України "Про іпотеку", та прав боржника, передбачених ст. 42 цього Закону. Крім того, на думку позивача, продаж іпотечного майна відбувся, фактично, за безцінь, чим порушено право позивача закрити борг повністю за реальною вартістю об'єктів нерухомого майна. Вказані обставини позивач вважав такими, що свідчать про наявність правових підстав для визнання вказаних договорів недійсними в порядку ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що становить предмет оспорюваних правочинів.

Оспорювані правочини можуть бути визнані недійсними в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (пп. 2.5.2 пп. 2.5 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 вказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України "Про іпотеку" боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Як встановлено місцевим господарським судом, мотивувальна частина рішення апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у цивільній справі № 638/21598/14-ц містить висновки про те, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" направляло ТОВ компанії "Актив-Оіл" повідомлення про продаж предмета іпотеки 22.06.2012. Адресою, на яку направлялось вказане повідомлення, було: м. Харків, вул. Блюхера, 15-Б, кв. 110. Разом з тим, згідно зі статутом ТОВ компанії "Актив-Оіл", зареєстрованим 14.10.2008, місцезнаходженням ТОВ компанії "Актив-Оіл" було визначено: м. Харків, вул. Сумська, буд. 126, літ. "5-А". Зміна адреси місцезнаходження ТОВ компанії "Актив-Оіл" підтверджується і тим, що згідно з договорами про внесення змін і доповнень до укладених між сторонами Іпотечних договорів від 27.10.2008 адресою цього Товариства є: м. Харків, вул. Сумська, буд. 126, літ. "5-А". Таким чином, апеляційним судом Харківської області встановлено, що направлення повідомлення про продаж предмета іпотеки на стару адресу ТОВ компанії "Актив-Оіл" не може вважатися належним виконанням вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Апеляційним господарським судом у даній справі (№ 922/2656/16) також було встановлено факт недотримання відповідачем-1 вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку" щодо належного повідомлення боржника про намір реалізації предмета іпотеки.

Так, господарський суд апеляційної інстанції встановив, що повідомлення № 10020/1598/1 від 22.06.2012 про продаж предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" (про яке зазначено у п. 1.4 спірних договорів купівлі-продажу) було направлено відповідачем-1 на адресу: м. Харків, вул. Блюхера, 15-Б, кв. 110. Водночас, згідно з наявним у матеріалах справи статутом позивача, дата реєстрації 14.10.2008, місцезнаходженням ТОВ компанії "Актив Оіл" є: м. Харків, вул. Сумська, буд. 126, літ. "5-А", і ця адреса зазначена також у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ компанії "Актив-Оіл".

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що обставини недотримання відповідачами визначеної приписами ст. 38 Закону України "Про іпотеку" процедури продажу іпотечного майна встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області у цивільній справі № 638/21598/14-ц, яке набрало законної сили та є преюдиціальним, а тому в силу ст. 35 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи.

При цьому, господарський суд першої інстанції у даній справі зауважив, що чинне законодавство України не надає іпотекодержателю права відчуження предмета іпотеки з порушенням встановлених законом порядку та процедури.

З огляду на те, що оскаржувані правочини підписані та укладені з істотним порушенням встановленого ст. 38 Закону України "Про іпотеку" припису щодо належного повідомлення власника про продаж майна, враховуючи, що такі договори були підписані та посвідчені нотаріально саме на виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2014 у справі № 638/21598/14-ц, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог про визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними.

Також, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині застосування на підставі ст. 216 ЦК України правових наслідків недійсності правочинів - договорів купівлі-продажу, та визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом цих договорів, за позивачем як первісним власником майна, яке було відчужено за недійсними правочинами.

У свою чергу, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив, зокрема, з того, що приписами ст. 38 Закону України "Про іпотеку" визначено правові наслідки невиконання іпотекодержателем умов щодо належного виконання свого обов'язку щодо направлення повідомлення про свій намір реалізувати майно, яке знаходиться в іпотеці, а саме відповідальність у вигляді відшкодування збитків. Інших наслідків відповідальності іпотекодержателя, таких, зокрема, як визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених з добросовісним набувачем, положеннями ст. 38 Закону України "Про іпотеку" не встановлено.

У зв'язку з цим, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту права, захист якого ним було визначено у спосіб визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

За висновками апеляційного господарського суду, Договори купівлі-продажу від 29.12.2014 та від 30.12.2014 відповідають загальним вимогам, встановленим чинним законодавством України до укладення договорів, і жодна з підстав для визнання недійсними правочинів, що передбачена приписами ст.ст. 203-205, 215 ЦК України, за цими договорами судом не встановлена, у зв'язку з чим правові підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Як наслідок, господарський суд апеляційної інстанції дійшов також висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності як похідних від основних вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками апеляційного господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" визначено процедуру продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві для задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначена процедура передбачає укладення іпотекодержателем договору-купівлі-продажу предмета іпотеки.

Водночас, імперативна норма ст. 38 Закону України "Про іпотеку" зобов'язує іпотекодержателя за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Зазначена норма закріплена законодавцем з метою реалізації іпотекодавцем та іншою особою, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, встановленого ч. 2 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" переважного права на придбання предмета іпотеки в іпотекодержателя.

Відповідно, недотримання іпотекодержателем припису ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" щодо направлення іпотекодавцю такого повідомлення впливає на можливість реалізації іпотекодавцем свого переважного права на придбання предмета іпотеки.

Таким чином, укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки без дотримання вищезазначеної вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" є порушенням Закону.

Про таке порушення Закону свідчить і та обставина, що за недодержання зазначеної вимоги законодавцем встановлена відповідальність.

Як було встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до п. 1.4 оспорюваних договорів купівлі-продажу, дотриманням вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку" підтверджується повідомленням про продаж предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" за вих. № 10020/1598/1 від 22.06.2012.

Водночас, рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у цивільній справі № 638/21598/14-ц, яке не скасовано та набрало законної сили, за наслідками дослідження повідомлення про продаж предмета іпотеки, направленого 22.06.2012 за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 15-Б, кв. 110, встановлено факт неналежного виконання ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку" щодо направлення іпотекодавцю повідомлення про продаж предмета іпотеки.

Так, вказаним рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у справі № 638/21598/14-ц було встановлено, що вищезазначена адреса (м. Харків, вул. Блюхера, 15-Б, кв. 110) є попереднім місцезнаходженням ТОВ компанії "Актив-Оіл".

Згідно зі статутом позивача, зареєстрованим 14.10.2008, новим місцезнаходженням ТОВ компанії "Актив-Оіл" було визначено: м. Харків, вул. Сумська, буд. 126, літ. "5-А".

При цьому, вищевказана нова адреса (м. Харків, вул. Сумська, буд. 126, літ. "5-А") була зазначена у договорах від 27.10.2008 про внесення змін та доповнень до укладених між ТОВ компанією "Актив-Оіл" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" іпотечних договорів, що свідчить про обізнаність ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про зміну місцезнаходження ТОВ компанії "Актив-Оіл".

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 у цивільній справі № 638/21598/14-ц, є преюдиціальними у силу ст. 35 ГПК України.

Преюдиціальні обставини є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказані судові рішення та зміст самої Конвенції є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України, а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що при підписанні, укладенні та нотаріальному посвідченні оспорюваних договорів купівлі-продажу не було належним чином виконано вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Частиною першою статті 38 Закону України "Про іпотеку" дійсно визначено правові наслідки невиконання іпотекодержателем умов щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір, а саме відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків.

Водночас, стаття 38 Закону України "Про іпотеку" не містить обмежень щодо можливості застосування загальних положень, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України).

Отже, встановлення у ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків не свідчить про обмеження щодо захисту порушеного права шляхом визнання правочину недійсним з підстав, визначених загальними нормами ст. 215 ЦК України, та визнання права власності з підстав, визначених ст. 392 ЦК України.

Разом з тим, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту (тобто такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням), не заборонений законом (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11).

Таким чином, кінцевим результатом прийнятого судового рішення є поновлення порушеного права у спосіб, що обраний позивачем і не суперечить законодавству.

Стаття 38 Закону України "Про іпотеку" не містить обмежень щодо захисту порушеного права на придбання предмета іпотеки шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності.

Водночас, такі способи захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним та визнання права прямо передбачені п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а тому позивач не був позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом, використавши зазначені способи захисту.

Таким чином, встановивши, що при підписанні, укладенні та нотаріальному посвідченні оспорюваних договорів купівлі-продажу було порушено приписи ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", чим порушено переважне право позивача на придбання предмета іпотеки в іпотекодержателя, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними вказаних договорів на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України як таких, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Також, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом правомірно визнано за позивачем право власності на нерухоме майно, яке є предметом цих договорів, з огляду на таке.

Частина 4 статті 41 Конституції України визнає непорушним право приватної власності. Стаття 321 ЦК України поширює принцип непорушності права власності, а саме закріплює принцип неприпустимості протиправного позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 вказано, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Відповідно до п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 поняття "майно" може означати "існуюче право" або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право; і в цілях статті 1 Першого протоколу Конвенції - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав (п. 35 вказаного рішення).

Виходячи з положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу майно (товар) передається покупцеві у власність, тобто, укладення такого договору передбачає перехід права власності до покупця, у зв'язку з чим власник майна (товару), яке продається, втрачає право власності на це майно (товар).

Разом з тим, правочини, що не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонами результатів незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину (пп. 2.5 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У разі якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 07.11.2012 № 6-107цс12 та від 29.04.2015 у справі № 903/134/13-г).

А тому, за встановлених обставин, висновок господарського суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, яке є предметом Договорів купівлі-продажу від 29.12.2014 та від 30.12.2014, є правомірним.

Разом з тим, колегією суддів визнаються помилковими висновки місцевого господарського суду щодо застосування правових наслідків недійсності правочинів (реституції) на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, та за умови, якщо майно в подальшому стороною недійсного договору не було відчужене третій особі.

Реституція є способом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобов'язального характеру за умови, якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору).

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину (пп. 2.15 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, наслідки недійсності правочинів (реституція) не можуть застосовуватися стосовно позивача, оскільки він не є стороною спірних договорів.

За таких обставин, постанову апеляційного господарського суду не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню.

Водночас, рішення місцевого господарського суду підлягає зміні шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення у новій редакції, а саме, без зазначення про застосування наслідків недійсності правочинів. В іншій частині рішення господарського суду першої інстанції у даній справі підлягає залишенню в силі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю компанії "Актив-Оіл" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 922/2656/16 скасувати.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 у справі № 922/2656/16 змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 у справі № 922/2656/16 викласти у такій редакції:

"Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія "Актив-Оіл" (м. Харків, вул. Сумська, 126, літ. "5-А", код 31436558) право власності на наступне нерухоме майно:

- Стаціонарну АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Нововодолазький р-н, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, 148, загальною площею 72,1 кв.м, що складається з наступних будівель та споруд: літ. "Б-1" - будівля стаціонарна АЗС з магазином супутніх товарів, АГЗП, площею 72,1 кв.м, літ. "В" навіс, літ. "Г" колонка ПРК, літ. "Д" колонка ПРК, літ. "Е" колонка ПРК, літ. "Ж" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "З" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "К" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Л" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "М" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "Н" підземний резервуар для зберігання палива, літ. "О" підземний резервуар для аварійного зливу палива, літ. "П" бензомаслопіймач, літ. "Р" резервуар накопичувач, літ. "С" зливне обладнання, літ. "Т" зливне обладнання;

- нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП), що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Свистуна, 7-А, загальною площею 31,7 кв.м;

- нежитлову будівлю літ. "А-1" (стаціонарний АГЗП) що знаходиться за адресою: м. Харків, Проспект Ландау Льва (колишня пр. П'ятдесятиріччя СРСР), 22-Б, загальною площею 33,8 кв.м.".

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 у справі № 922/2656/16 залишити в силі.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді Л.А. Гольцова

С.Р. Шевчук