ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 липня 2017 р. Справа № 902/275/17

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Матвійчука Василя Васильовича, суддів: Білоуса Володимира Володимировича, Банаська Олександра Олександровича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до:Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Вінницятурист" (вул. Пушкіна, 4, м. Вінниця, 21050)

про стягнення 240500 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивач: ОСОБА_1;

позивача : ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги від 21.04.2017р.; відповідача : ОСОБА_3 за довіреністю №212 від 01.11.2016р.;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Вінницятурист" про стягнення грошових коштів в сумі 240 500,00грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що між сторонами 01.06.13 р. укладено договір оренди окремої частини будівлі № 57. Договір укладено терміном до 29.02.2016 року. Об'єкт оренди передано орендарю за Актом приймання-передачі 01.06.13 р. Наглядовою радою Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" 27.04.15 р. прийнято рішення оформлені протоколом № ПР-101-1, зокрема щодо припинення орендних відносин з орендарем шляхом розірвання договору оренди № 57 укладеного 01.06.13 р. між позивачем та відповідачем, оскільки такі відносини негативно впливають на діяльність товариства. Позивач від пропозиції відповідача припинити господарську діяльність відмовилась. З 27 квітня 2015 року, в зв'язку з створюваними відповідачем перешкодами в користуванні майном, позивач не здійснював підприємницьку діяльність, однак за травень та червень 2015 року сплатив 240500,00 грн. орендної плати. Дана сума, на думку позивача, є безпідставно та надміру сплаченими грошовими коштами які підлягають поверненню позивачу.

Ухвалою суду від 30.03.2017 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/275/17.

Розгляд справи неодноразово відкладався, у зв'язку з ненаданням сторонами доказів необхідних для розгляду даної справи.

Відповідно до протоколу керівника апарату господарського суду Вінницької області від 12.06.2017 року за заявою судді Матвійчука В.В. сформовано колегію для розгляду даної справи у складі головуючого судді Матвійчука В.В., суддів: Білоуса В.В., Банаська О.О.

Ухвалою від 12.06.2017 року прийнято справу до свого провадження колегією суддів та призначено судове засідання на 10.07.2017 року.

На визначену судом дату з'явились усі учасники процесу.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях обставини та просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 01.06.13 р. укладено договір оренди окремої частини будівлі, згідно умов якого орендар (позивач) одержав від відповідача (орендодавця) у строкове платне користування приміщення окремої частини будівлі готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого по АДРЕСА_2, загальною площею 1382,4 кв.м, загальною вартістю 1187703,00 грн., який складається з: житлова площа - 1014,3 кв.м; підсобні приміщення 368,1 кв.м. (п.п. 1.1, 2.1, 2.3 Договору).

Згідно п. 2.2. Договору об'єкт який передається в оренду, належить орендодавцеві на праві приватної власності на підставі: Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за номером, виданого Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 28 липня 2005 року, на підставі Рішення від 17 травня 2005 року за номером 1582

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розмір орендної плати за загальну площу 1382,4 кв.м. складає 118600,00 грн., у т.ч. ПДВ, на місяць, а разом з орендною платою за користування обладнанням та інвентарем становить 120250,00 грн. Орендна плата складається з плати за користування об'єктом оренди та майна.

Відповідно до п. 4.2., 4.4. Договору орендар зобов'язаний самостійно отримати від орендодавця оформлений рахунок. Орендар має сплатити орендну плату протягом трьох банківських днів від дати одержання рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 10 числа поточного місяця.

Пунктами 4.7., 4.9. Договору визначено, що крім орендної плати орендар окремо сплачує всі комунальні послуги (електро -, водо та тепло постачання, вивіз сміття та ін.) Розмір плати за комунальні послуги розраховується на підставі тарифів підприємств-постачальників комунальних послуг і складеного орендодавцем розрахунку споживання орендарем зазначених послуг. Орендар оплачує комунальні послуги, послуги зв'язку, охорони та обслуговування ліфтів на підставі рахунків, виставлених орендодавцем, протягом трьох банківських днів від дати одержання рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 15 числа поточного місяця. Орендар зобов'язаний самостійно отримати від орендаря оформлений рахунок за комунальні послуги.

Відповідно до п. 5.2.2. Договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату і платежі за комунальні послуги.

Згідно з п. 7.1. Договору у випадку несвоєчасної оплати орендарем орендної плати або комунальних платежів по виставленим рахунках більше ніж 7 днів з дня їх отримання, він зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який нараховується пеня, від розміру несплаченого платежу за кожний день прострочення.

Договір укладено терміном до 29.02.2016 року (п. 8.1 Договору).

Об'єкт оренди передано орендарю за Актом приймання-передачі 01.06.13 р..

Наглядовою радою Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" 27.04.15 р. прийнято рішення оформлені протоколом № ПР-101-1, зокрема щодо припинення орендних відносин з орендарем шляхом розірвання договору оренди № 57 укладеного 01.06.13 р. між позивачем та відповідачем, оскільки такі відносини негативно впливають на діяльність товариства (п. 3.3.).

З 07.05.2015 року по 10.06.2015 року позивач сплатила відповідачу орендну плату за договором оренди № 57 укладеного 01.06.13 р. в загальній сумі 240500,00 грн., що стверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (Т.1 а.с. 27-34).

10.07.2015 року позивач направила відповідачу претензію з вимогою повернути кошти за орендні платежі травня і червня 2015 року, в зв'язку з невикористанням об'єкту оренди, недопущенням орендаря до будівлі та блокуванні електропостачання до орендованих приміщень.

В зв'язку з неповерненням відповідачем даних коштів позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом.

Беручи до уваги встановлені обставини суд зазначає наступне.

В силу ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Таке ж положення містить і ст. 283 Господарського кодексу України, в якій вказано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності зі ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

В силу ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За твердженням позивача, на виконання рішення Наглядової ради від 27.04.15 р. посадовими особами відповідача вживалися заходи щодо примусового повернення переданого в оренду майна. З 27.04.2015 року позивач перестала здійснювати господарську діяльність, в зв'язку з перепонами які створював відповідач. Однак позивач сподівалась, що дії відповідача будуть визнані судом незаконними і вона зможе продовжувати орендувати об'єкт оренди, тому і сплатила орендну плату за травень і червень 2015 року.

З метою визнання дій відповідача незаконними позивач звернулась до Господарського суду з позовом про визнання недійсним п. 3.3 рішення Наглядової ради товариства оформленого Протоколом від 27.04.15 р. № ПР-101-1.

Позов обґрунтувавши тим, що Наглядовою радою прийнято рішення про дострокове припинення договору оренди нерухомого майна, шляхом його розірвання в односторонньому порядку, що, на думку позивача, порушує його права на користування орендованим майном та порушує норми чинного законодавства.

Рішенням від 01.07.2015 року в задоволенні позову відмовлено. В обґрунтування рішення суд вказав, що Наглядова рада уповноважена на прийняття обов'язкових до виконання рішень у частині розпорядженням майном товариства, у т.ч. надання його в оренду чи припинення орендних відносин. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для визнання оскаржуваного рішення недійсним, у зв'язку з його прийняттям поза межами компетенції Наглядової ради, відсутні. Крім того, суд звернув увагу на те, що із тексту оскаржуваного рішення вбачається, що Наглядова Рада не приймала рішення про односторонню відмову від договору, а лише зобов'язала виконавчий орган вжити заходів спрямованих на його розірвання, а підстави дострокового розірвання договору визначені умовами самого Договору оренди. При цьому суд зазначив, що позивач, наполягаючи на можливості судового захисту цивільного права шляхом визнання недійсним рішення наглядової ради, не навів жодного доказу про те, які саме права порушуються оскаржуваним рішенням, а також не вказав, яким саме чином дані права можуть бути відновлені у разі його скасування.

Дане рішення залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2015 року.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 01.11.2016 р. у справі № 902/878/15 повністю задоволено позов Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; стягнуто з відповідача на користь позивача 259290,00 грн. - заборгованості з орендної плати за період з ; 227359,11 грн. - заборгованості за комунальні послуги; 48230,25 грн. - пені за прострочення сплати орендних платежів; 36931,88 грн. - пені за прострочення оплати комунальних послуг та 11196,35 грн. судового збору.

Дане рішення залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 року.

Рішення мотивоване тим, що, за період користування орендованим приміщенням з 01 січня 2015р. по 10 червня 2015р. відповідачем не в повній мірі внесено передбачену Договором орендну плату за користування орендованим майном та не сплачено (не відшкодовано) комунальні платежі. При цьому зазначена сума заборгованості по орендній платі позивачем нараховується лише за період січень-березень 2015 року (а.с.21-23, т.4) і на день слухання справи в суді становить 259290,00грн. - заборгованості з орендної плати (січень - 120250,00грн.; лютий - 120250,00грн.; березень - 18790,00грн.). Сума 227359,11грн. - заборгованості (невідшкодовані витрати) за комунальні послуги нараховуються орендарем за період до 31 травня 2015 року (січень - 80664,87грн.; лютий - 70105,86грн.; березень - 70483,61грн.; квітень - 43987,67грн.; травень - 37607,10грн.).

Крім того даним рішенням встановлено що використання об'єкту оренди Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фактично припинилося 13.07.2015 року.

Згідно абзацу 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Абзацами 1, 3 пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", із змінами та доповненнями, визначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб, тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З огляду на викладене, вище зазначеними рішеннями встановлено факт припинення договору оренди між сторонами лише 13.07.2015 року.

Як зазначалось вище позивач сплатив оренду плату за договором в розмірі 240500,00 грн. за період травень-червень 2015 року, а використання об'єкту оренди фактично припинилось лише в липні 2015 року.

Однак на думку позивача, в зв'язку з перешкоджанням здійснення підприємницької діяльності 240500,00 грн. орендної плати за травень 2015 року та червень 2015 року, є безпідставно та надміру сплаченими грошовими коштами які підлягають поверненню позивачу.

В матеріалах справи відсутні належні докази в підтвердження не здійснення позивачем підприємницької діяльності в період з травня по червень 2015 року та перешкоджання такій діяльності відповідачем.

Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначеними для цього способами, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В позовній заяві позивач посилається лише на перешкоди в використанні орендованого майна зі сторони відповідача і на розірвання договору оренди відповідачем в односторонньому порядку.

Дані твердження позивача спростовуються наведеними вище рішеннями суду які набрали законної сили.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене в його сукупності, суд вважає, що з підстав викладених в позовній заяві позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин, в позові слід відмовити з покладанням судових витрат на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 14 липня 2017 р.

Головуючий суддя Матвійчук В.В.

Судді Білоус В.В.

Банасько О.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи