номер провадження справи 32/70/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 Справа № 908/900/17

За позовом Управління комунальної власності Бердянської міської ради (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, пл. Єдності, 2)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (71100, АДРЕСА_1)

про стягнення 2774,49 грн.,

суддя Колодій Н.А.

За участю представників сторін:

Від позивача - Саввон С.О. (дов. № 1006 від 19.05.17)

Від відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 2774,49 грн. за період з 01.08.2013р. по 01.08.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.04.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/900/17, судове засідання призначено на 25.05.2017р. Ухвалою суду від 25.05.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду спору у справі продовжено на п'ятнадцять днів - до 12.07.2017р., розгляд справи відкладено на 05.07.2017р.

05.07.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

25.05.2017р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що в результаті співставлення проведених оплат станом на 17.05.2017р. за відповідачем міститься заборгованість з орендної плати в розмірі 2274,49 грн. за період з 01.01.2014р. до 01.08.2015р. Просить стягнути з відповідача суму 2274,49 грн.

Заява про зменшення розміру позовних вимоги не суперечить приписам ст. 22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 2274,49 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2014р. до 01.08.2015р.

Позивач підтримав позовні вимоги, зокрема, з наступних підстав. 15.02.1999р. між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди комунального майна № 2, за яким останній отримав у строкове платне користування нежитлове приміщення. Строк дії договору, з урахуванням додаткової угоди від 21.04.2006р., визначено до 10.03.2011р. У подальшому, враховуючи відсутність заперечень сторін щодо подовження договору, дія договору продовжувалась автоматично. 01.08.2015р. об'єкт оренди повернуто за актом здачі-приймання, однак за період з 01.01.2014р. по 01.08.2015р. у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 2274,49 грн. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 193, 284 ГК України, ст.ст. 11, 526, 530, 610, 764 ЦК України, ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, але направила до суду письмові пояснення та відзив на позову заяву, в яких викладено, зокрема, наступне. Приміщення орендоване за договором оренди № 2 від 15.02.1999р. відповідач добровільно звільнила 22.03.2013р., що підтверджується актом від 22.03.2013р. Зазначені обставини також встановлені в ухвалі господарського суду Запорізької області від 25.03.2013р. у справі № 908/389/13-г. З того часу відповідач не займала орендоване приміщення, у зв'язку з чим, вважає, що підстав для нарахування орендної плати немає. Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.1999р. між Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради (орендодавець, позивач у справі) та Приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар, відповідач) був укладений договір № 09 оренди комунального майна, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення по АДРЕСА_2, площею 3,0 кв.м., що знаходиться на балансі середньої шкоди № 2, для використання його під магазин з продажу біжутерії, на підставі рішення виконкому від 28.01.1999 р. № 43.

За умовами п. 3.1, п 3.2 договору, в редакції додаткової угоди від 13.03.2006р., орендна плата складає на 01.03.2006р. 47,81 грн. - з урахуванням помісячного індексу інфляції. Орендна плата перераховується не пізніше 15 числа кожного місяця а розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір укладено строком на 2 роки - з 15.02.1999р. до 31.12.2000р.

Орендоване приміщення передано орендарю 15.02.1999р. за актом приймання-передачі.

В подальшому в договір оренди сторонами вносилися зміни шляхом укладання відповідних додаткових угод від 20.09.2000р., від 22.01.2001р., від 02.09.2002р., від 13.03.2006р. Востаннє додатковою угодою від 21.04.2006р., на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 03.04.2006р. № 5, продовжено строк оренди приміщення до 10.03.2011р. з особливими умовами: забезпечувати доступ до пожежного виходу.

Посилаючись на ст.ст. 759, 763, 764 ЦК України, ст. 291 ГК України та ст.ст. 17, 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» позивач вважає, що враховуючи відсутність заперечень сторін щодо подовження договору на момент закінчення його дії, договір оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999р. було автоматично продовжено на той самий строк і на тих самих умовах. 01.08.2015р. об'єкт оренди повернуто за актом здачі-приймання. Оскільки за період з 01.01.2014р. по 01.08.2015р. у відповідача існує заборгованість з орендної плати позивач звернувся з даним позовом до суду.

24.05.2017р. на електронну адресу суду надійшов лист з інформацією про сплату заборгованості відповідача - ОСОБА_2, її матір'ю ОСОБА_4 До листа додано копію квитанції № від 24.05.2017р. на суму 2274,49 грн.

25.05.2017р. на електронну адресу суду надійшов лист від ОСОБА_2 в якому зазначено, що відповідач не згодна з заявленою до стягнення сумою, просить суд надати можливість обґрунтувати заперечення надавши суду відповідні документи та повернути грошові кошти сплачені матір'ю - ОСОБА_4, оскільки заборгованість виникла з вини позивача.

У судовому засіданні 05.07.2017р. представник позивача в усній формі зазначив, що оскільки відповідачем сплачено заявлену до стягнення суму, то провадження у даній справі підлягає припиненню.

Враховуючи те, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та не визнає сплачену її матір'ю суму 2274,49, суд вважає за необхідне розглянути даний спір по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення терміну дії договору оренди відповідач зверталась до позивача з листом від 03.02.2011р. М-347 щодо продовження договору оренди, за результатами розгляду якого Бердянською міською радою прийняті рішення від 31.03.3011р. № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна" та від 07.07.2011 р. № 33 "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011р. № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна", відповідно до яких доручено Управлінню комунальної власності Бердянської міської ради продовжити строк оренди нежитлового приміщення строком до 10.02.2014р. (на 2 роки 11 місяців) з особливими умовами: "Сторони зобов'язуються змінювати умови орендної плати на підставі рішень Бердянської міської ради, що регулюють розміри орендних ставок за користування майном комунальної власності територіальної громади міста Бердянська".

На виконання вищевказаних рішень Виконавчий комітет Бердянської міської ради направив ФОП ОСОБА_2 для підписання у строк до 15.08.2011р. проект додаткової угоди до договору оренди комунального майна, а також повідомив про необхідність застрахувати орендоване майно.

ФОП ОСОБА_2 зі свого боку підписала проект додаткової угоди та уклала із ВАТ "Страхова компанія "Оранта-Січ" договір страхування орендованого майна від 15.08.2011р. № 29. Проте з боку орендодавця додаткову угоду щодо продовження договору оренди від 15.02.1999р. № 09 укладено не було, оскільки до Управління комунальної власності Бердянської міської ради надійшов припис Бердянської міжрайонної прокуратури від 04.07.2011 р. вих. № 15/424 про усунення порушень вимог Закону України "Про освіту" щодо дострокового розірвання договорів оренди комунального майна, у тому числі з приватним підприємцем ОСОБА_2

25.01.2013р. до господарського суду Запорізької області (справа № 908/389/13-г) звернувся Бердянський міжрайонний прокурор, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, - Управління комунальної власності Бердянської міської ради з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третіх осіб на стороні позивача: Бердянської міської ради Запорізької області та Відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням площею 3,0 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_2, шляхом виселення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із зазначеного приміщення.

Підставою для подання позовної заяви по справі № 908/389/13-г стали виявлені Бердянською міжрайонною прокуратурою порушення ФОП ОСОБА_2 норм чинного законодавства, а саме: відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999р. відповідачу передано в оренду нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, площею 3,0 кв.м., яке знаходиться на балансі загальноосвітньої школи № 2. В результаті перевірки, проведеної прокуратурою, встановлений факт використання відповідачем орендованого нежитлового приміщення без діючого договору оренди комунального майна, оскільки дія договору оренди закінчилася 10.03.2011р., також виявлені порушення протипожежного та санітарного законодавства, оскільки орендоване нежитлове приміщення є частиною будівлі загальноосвітньої школи, безпосередньо пов'язано з аварійним виходом зі школи, що є порушенням Правил пожежної безпеки та державних санітарних правил і норм, та використовується не для освітніх цілей. Прокурор вказує, що відповідач незаконно займає нежитлове приміщення, чим грубо порушує інтереси держави щодо забезпечення безпеки дітей та навчального процесу загальноосвітньої школи № 2. Просить усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відповідача.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.03.2013р. у справі № 908/389/13-г, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, провадження припинено за відсутністю предмету спору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.07.2013р. у справі № 908/389/13-г ухвалу господарського суду Запорізької області від 25.03.2013р. у справі № 908/389/13-г залишено без змін.

Підстави припинення провадження у справі № 908/389/13-г були обґрунтовані наступними обставинами: «у судовому засіданні 25.03.2013р. відповідач надав акт обстеження приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 площею 3,0 кв.м., відповідно до договору оренди укладеного між Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради та ФОП ОСОБА_2 від 15.02.1999 р. № 09. Акт складений 22.03.2013р. начальником групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради Гальченко Є.В., юристом групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради Тислицьким Ю.В., представником ЗОШ № 2 відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради Дробязгіною Т.В. в присутності ФОП ОСОБА_2 про те, що 22.03.2013 р. о 14-30 год. ФОП ОСОБА_2 за власним бажанням забрала свої речі з нежитлового приміщення площею 3,0 кв.м., яким вона користується відповідно до договору оренди комунального майна від 15.02.1999 р. № 09, а саме: стелаж. Пожежний вихід вільний, двері пожежного виходу зі сторони школи зачинені на замок.».

Також в рішенні суду зазначено, що Управління комунальної власності Бердянської міської ради позовні вимоги прокуратури підтримав в повному обсязі. Вказавши, що рішення Бердянської міської ради стосовно продовження строку дії договору оренди комунального майна, укладеного з відповідачем, не виконані, додаткової угоди до договору оренди щодо подовження строку його дії між сторонами не укладено, приміщення за актом приймання-передачі не повернуто. Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено (стр. 2 рішення по справі № 908/389/13-г.).

Статтею 759 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 4 ст. 284 ГК України визначено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За приписами ст. 204 ГК України господарське зобов'язання може бути припинено за згодою сторін.

Статтею 204 ЦК України також передбачено припинення зобов'язання за домовленістю сторін.

Суд вважає, що сторони у добровільному порядку припинили зобов'язання по договору оренди, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення прокурора з позовом про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, переданим за договором оренди № 09 від 15.02.1999р., шляхом виселення із зазначеного приміщення відповідача був встановлений факт використання відповідачем нежитлового приміщення без діючого договору оренди. При цьому, як прокурор так і позивач підтримували позицію, що договір оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999р. припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, а саме: 10.03.2011р.

Під час розгляду даної справи відповідач в добровільному порядку усунула перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням звільнивши спірне нежитлове приміщення (об'єкт оренди за договором) - 22.03.2013р.

Даний факт встановлений у судових рішеннях по справі № 908/389/13-г. Також судовими рішеннями встановлено, що на момент розгляду справи № 908/389/13-г, як у першій інстанції так і в апеляційній інстанціях, ні відповідач, ні його майно не знаходяться в орендованому приміщенні, тому ніяких перешкод у користуванні приміщенням відповідач не здійснює.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За таких обставини, враховуючи позицію прокурора та позивача про припинення дії договору оренди та звільнення відповідачем приміщення, суд приходить до висновку, що сторони під час розгляду справи № 908/389/13-г за взаємним волевиявленням припинили правовідносини за договором оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999р. - з 22.03.2013р.

Що стосується акта здачі-приймання приміщення від 01.08.2015р., то суд не приймає його як доказ звільнення приміщення саме 01.08.2015р., оскільки зазначене спростовуються фактичними обставинами справи та фактами встановленими у судових рішеннях у справі № 908/389/13-г. Доказів, які б свідчили, що відповідач і надалі користується нежитловим приміщенням позивачем не надано.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за період з 01.01.2014р. по 01.08.2015р. не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.07.2017р.

Суддя Н.А. Колодій