РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017Справа №910/6916/17

За позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

До Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

Про визнання права

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Ващенко Т.Д.

Від відповідача: Бережок С.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про визнання за позивачем права на використання придбаного за договором № 2352/1617-РО-32 від 08.09.16. природного газу для виробництва теплової енергії для релігійних організацій в обсягах: за період з 01-31.01.17. в обсязі 66,588 тис.куб.м; за період з 01-28.02.17. в обсязі 64,201 тис.куб.м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.17. порушено провадження у справі № 910/6916/17 та призначено її до розгляду на 17.05.17.

В судовому засіданні 17.05.17. було оголошено перерву до 13.06.17.

08.06.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

12.06.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові заперечення на відзиві відповідача.

В судовому засіданні 13.06.17. було оголошено перерву до 05.07.17.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.17. продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 05.07.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 05.07.17. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/6916/17.

В судовому засіданні 05.07.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.16. між відповідачем (далі - Постачальник) та позивачем (далі - Споживач) укладено Договір № 2352/1617-РО-32 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов'язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього Договору . Природний газ, що постачається, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (п. 1.2 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 225 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м): жовтень 2016 року 4 тис.куб.м, листопад 2016 року 28 тис.куб.м, грудень 2016 року 56 тис.куб.м, січень 2017 року 52 тис.куб.м, лютий 2017 року 50 тис.куб.м, березень 2017 року 35 тис.куб.м.

Перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за Договором відповідно до п. 2.1 може змінюватись за ініціативою Споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі +-5%, підтвердженого Постачальником планового обсягу без узгодження сторін (п. п. 2.3, 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.2 Договору Споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 Договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються Постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє Споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 Договору.

В пункті 3.3 Договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

У п. 3.5 Договору сторони погодили, що не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживач зобов'язується надати Постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, кладеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, У разі не підписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.6 Договору).

У п. 4.1 Договору вказано, що кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.15. № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.15. № 2493.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу за Договором з ПДВ становить 2 965,20 грн. (п. 5.2 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки природного газу.

Позивач звернувся до відповідача з листами від 15.12.16. № 61-5399 та від 13.01.17. № 61-140 із заявками на планові обсяги використання природного газу в січні та лютому 2017 року, після чого направив відповідачу акти приймання-передачі природного газу за Договором за січень-лютий 2017 року.

Листом № 26-1594/1.2-17 від 15.02.17. відповідач повідомив позивача про те, що у нього наявна заборгованість за поставлений газ, а тому оскільки підприємство не здійснює розрахунки за поточне споживання газу та погашення заборгованості згідно графіку, відповідач не надав позивачу номінації природного газу на січень 2017 року, акт приймання-передачі газу було повернуто відповідачу без підписання.

Листом № 26-2704/1.2-17 від 16.03.17. відповідач повідомив позивача про те, про те, що у нього наявна заборгованість за поставлений газ, а тому оскільки підприємство не здійснює розрахунки за поточне споживання газу та погашення заборгованості згідно графіку, відповідач не надав позивачу номінації природного газу на лютий 2017 року, акт приймання-передачі газу було повернуто відповідачу без підписання.

Наявність заборгованості за спожитий природний газ станом на 01.01.17. та 01.02.17. позивачем не заперечувалась.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач, всупереч покладених на нього спеціальних обов'язків та укладеного Договору, не виконав свої обов'язки та відмовився оформляти документи поставки газу за січень-лютий 2017 року (підписувати акти приймання-передачі природного газу), що, за твердженням позивача, призвело до «штучного створення в газотранспортній системі « небалансу газу» на об'єктах газоспоживання позивача, тобто фактична поставка природного газу позивачу штучно підмінюється послугою балансування газу в газотранспортній системі України та в кінцевому підсумку ціна газу за рахунок послуги балансування для позивача буде в кілька разів дорожче».

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник природного газу - це суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Відповідно до Постанови № 705 від 25.07.12. Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Одночасно, як вказувалось вище, між сторонами було укладено Договір., умовами якого визначено, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є постачальником природного газу, а Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є його споживачем, а також погоджено періоди здійснення передачі (поставки) газу.

Тобто, з системного аналізу наведених вище норм законодавства, зокрема, Закону України "Про ринок природного газу" та Постанови № 705 від 25.07.12. Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" вбачається чітке визначення правового статуту відповідача, як постачальника природного газу, а умови Договору фактично визначають такий його статус відносно позивача.

При цьому, відповідач у своїй діяльності керується Кодексом газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.15. № 2493, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.15. № 2496.

Відповідно до термінів, визначених у Кодексі ГТС, відбір природного газу за відсутності по суб'єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) є несанкціонованим.

У відповідача були відсутні підстави для документального оформлення обсягів природного газу спожитих позивачем у січні-лютому 2017 року.

Отже відповідач не здійснював поставку газу позивачу у січні-лютому 2017 року, а транспортне підприємство (оператор ГТС) не мало права здійснювати транспортування природного газу відповідача позивачу без отримання номінацій на січень-лютий 2017 року.

Судом враховано встановлений пунктом 7.2 Договору обов'язок Споживача самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу у разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу.

При цьому, пунктом 3.1. Договору визначено момент переходу права власності на природний газ від Постачальника до Споживача - після підписання сторонами Договору актів приймання-передачі газу.

Такі акти за січень, лютий 2017 року за Договором не підписано, мотивована відмова відповідача від підписання таких актів мала місце, наявна станом на 01.01.17. та 01.02.17. заборгованість за спожитий природний газ позивачем не заперечувалась.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Твердження позивача про те, що не підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за січень-лютий 2017 року призвело до «штучного створення в газотранспортній системі «небалансу газу» на об'єктах газоспоживання позивача, не підтверджуються жодними доказами.

З огляду на викладене вище в сукупності, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача, оскільки позивачем не доведено наявності у нього права на використання придбаного за Договором № 2352/1617-РО-32 від 08.09.16. природного газу для виробництва теплової енергії для релігійних організацій в обсягах: за період з 01-31.01.17. в обсязі 66,588 тис.куб.м; за період з 01-28.02.17. в обсязі 64,201 тис.куб.м.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судовий збір згідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.07.17.

Суддя Т.М. Ващенко