ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р.Справа № 922/1615/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Люботин
до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за дов. № 735 від 19.04.2017 року,

відповідача - Рудєвський В.В. за дов. № б/н від 23.05.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1, м. Люботин (надалі - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, м. Харків про стягнення заборгованості в розмірі 99 910,80 грн., трьох відсотків річних - 6 833,07 грн. та інфляційних втрат - 28 260,26 грн. (з урахуванням збільшення позовних вимог за заявою від 26.06.2017 р., вх. 20986). Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Вимоги позивача мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки комплектувальних виробів для засобів малої механізації №УХ-04/13-001-КВ від 08.04.2013 р. (надалі - Договір) в частині здійснення повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 22.05.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.06.2017 р. об 11:00. В судовому засіданні оголошувалися перерви з 12.06.2017 р. по 20.06.2017 р. до 09:30 та з 20.06.2017 р. по 27.06.2017 р. до 11:00.

27.06.2017 р. розгляд справи було відкладено на 11.07.2017 р. о 09:30 з метою надання відповідачу часу на ознайомлення із уточненою позовною заявою позивача та надання заперечень.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 11.07.2017 р. за вх. № 22423, надав додаткові пояснення до відзиву на позов в якому визнає наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 99910,80 грн., але заперечує проти нарахованих на заборгованість 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на невиконання позивачем порядку проведення розрахунків, встановленого п. 6.2 укладеного сторонами договору.

Відповідач зазначає, що 11.07.2016 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію по стягненню заборгованості у розмірі 222322,80 грн. за поставлений товар по рахункам №С-09/15 від 11.09.2015 р. та №С-10/15-8/1 від 08.10.2015 р., однак, позивач не заявляв про стягнення заборгованості по поставкам товару по іншим видатковим накладним. З чого відповідач робить висновок, що рахунки на адресу підприємства не надсилалися, всупереч положень п. 6.2 договору поставки, за яким розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється протягом 5 днів з моменту поставки товару на підставі рахунку-фактури, тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Також, від відповідача надійшло клопотання (вх. 22432) про відстрочку виконання рішення до 05.10.2017 р. Подане клопотання обґрунтовується тяжким фінансовим станом відповідача, на підтвердження чого надано довідку про залишки грошових коштів на банківських рахунках, довідку по кредиторській заборгованості та звіт про фінансові результати ХКЕПОП за перший квартал 2017 року.

Представник позивача у призначеному судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти вимог по стягненню 3% річних та інфляційних втрат з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відстрочити виконання зобов'язання.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

08 квітня 2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (продавець) та Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (покупець) було укладено договір поставки комплектувальних виробів для засобів малої механізації №УХ-04/13-001-КВ (надалі - Договір).

За умовами якого продавець зобов'язується у порядок та на умовах, визначених Договором, поставити і передати у власність покупцю дерев'яні комплектувальні вироби для засобів малої механізації: СП-1, СП-3, СВ-1, ПВ-2, СТД-П1, меблеві комплектуючі та інше (товар), а покупець зобов'язується приймати цей товар, та своєчасно здійснювати його оплату на умовах Договору (п.1.1 Договору).

Асортимент, найменування товарів, що підлягають поставці визначаються накладною, на кожну партію поставки товару, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.6 Договору товар вважається переданим покупцю з моменту його фактичної передачі разом з усіма необхідними та передбаченими законодавством України супровідними документами та підписання покупцем відповідного документу про прийняття цього товару.

За умовами п. 2.1.3 Договору покупець зобов'язаний здійснити оплату товару в строки й порядку, передбачені цим Договором. Розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється протягом 5 днів з моменту поставки товару на підставі рахунку-фактури (п. 6.2 Договору). Оплатою товару вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 6.5).

Сторонами було підписано Специфікації до Договору за якими здійснювалася поставка товару:

- №1 від 08.05.2015р. на суму 9216,00 грн.,

- №2 від 19.05.2015 року на суму 18432,00 грн.;

- №3 від 15.05.2015 року на суму 21000,00 грн.;

- №4 від 28.05.2015 року на суму 70656,00 грн.;

- №5 від 02.06.2015 року на суму 28560,00 грн.;

- №6 від 18.06.2015 року на суму 72000,00 грн.;

- №7 від 02.07.2015 року на суму 66480,00 грн.;

- №8 від 08.07.2015 року на суму 38 479,20 грн.;

- №9 від 13.07.2015 року на суму 82500,00 грн.;

- №10 від 13.07.2015 року на суму 46080,00 грн.;

- №11 від 03.08.2015 року на суму 228,00 грн.;

- №12 від 14.08.2015 року на суму 2679,60 грн.;

- №13 від 25.08.2015 року на суму 197413,20 грн.;

- №14 від 17.09.2015 року на суму 20326,25 грн.;

- №15 від 18.09.2015 року на суму 56325,14 грн.;

- №16 від 21.09.2015 року на суму 57600,00 грн.;

- №17 від 21.09.2015 року на суму 92700,00 грн.;

- №18 від 25.09.2015 року на суму 2697,24 грн.;

- №19 від 03.12.2015 року на суму 468,00 грн.

Позивач здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №10/15-30/1, №10/15-30/2, №10/15-30/3 від 30.10.2015 р. на загальну суму 248476,97 грн.;

- №12/15-3/1 від 03.12.2015 р. на суму 468,00 грн;

Видаткові накладні сторонами підписано та скріплено печатками.

Відповідач, отримавши видаткові накладні, частково розрахувався за отриманий товар, перерахувавши 70000,00 грн. 18.04.2016 р. та 50000,00 грн. 12.07.2016 р.

«31» грудня 2016 року сторонами було проведено звіряння взаємних розрахунків та підписано Акт звірки взаємних розрахунків за 01.01.2015 р. - 31.12.2016 р., в якому зафіксовано заборгованість відповідача перед позивачем.

За несвоєчасне проведення оплати за поставлений товар позивач здійснив нарахування 3% річних - 6833,07 грн. та інфляційний втрат - 28260,26 грн. на заборгованість за періоди прострочення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що сторона вважається невинною і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання Договору.

Так за умовами, закріпленими в п. 6.2 укладеного сторонами Договору розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється протягом 5 днів з моменту поставки товару на підставі рахунку-фактури. Тобто, умовами Договору встановлено обов'язок покупця здійснити оплату протягом 5 днів саме з моменту поставки товару, строк оплати не ставиться в залежність з моментом отримання рахунку-фактури. Крім того, відповідач, заперечуючи проти отримання ним від позивача рахунків-фактури, не надав суду доказів на підтвердження вжиття заходів спрямованих на отримання їх у продавця для забезпечення належного виконання зобов'язання з дотриманням п'ятиденного строку, встановленого для оплати за п. 6.2 Договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушення строків оплати поставленого товару підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, виписками банку, платіжними дорученнями, підписаним сторонами Актом звірки (а.с. 18-19) та не заперечується відповідачем.

Факт наявності заборгованості перед позивачем в розмірі 99910,80 грн. визнається відповідачем у наданих поясненнях. Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом.

За таких обставин позовні вимоги позивача по стягненню заборгованості підлягають задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 6833,07 грн. - 3% річних та 28260,26 грн. - інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В своєму клопотанні про відстрочення виконання рішення відповідач зазначає, що на теперішній час стягнення з відповідача всієї суми заборгованості може призвести до значних негативних наслідків для підприємства, що може стати причиною зриву замовлень та виконання укладених договорів з Фондом соціального захисту інвалідів. Відповідач гарантує погашення заборгованості позивачу, здійснивши оплату трьома платежами, рівними частинами до 05.08.2017 р., 05.09.2017 р., 05.10.2017 р.

Розглянувши клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення до 05.10.2017 р. та документи, надані на підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача (довідку про залишки на банківських рахунках, довідку по кредиторській заборгованості та звіт про фінансові результати ХКЕПОП за перший квартал 2017 року) суд, з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансового стану, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення до 05.10.2017 р., але розстрочити виконання рішення на три платежі рівними частинами за наступним графіком: перша оплата до 05.08.2017 р., друга до 05.09.2017 р., третя до 05.10.2017 р.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення.

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ХАРКІВСЬКОГО КАЗЕННОГО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ПРОТЕЗНО-ОРТОПЕДИЧНОГО ПІДПРИЄМСТВА (61017, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ КОТЛОВА, будинок 112, код юридичної особи 03187743) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 99 910,80 грн., три відсотки річних - 6 833,07 грн., інфляційні втрати - 28 260,26 грн. та 2025,00 грн. судового збору.

Виконання рішення розстрочити на три платежі рівними частинами за наступним графіком: перша оплата до 05.08.2017 р., друга до 05.09.2017 р., третя до 05.10.2017 р.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.07.2017 р.

Суддя Л.С. Лаврова