РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017Справа №910/8868/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди 2 444,70 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Гусєв П.В. - представник за довіреністю № 16-352 від 20.09.16
від відповідачаСергутін В.А. - представник за довіреністю № 02/661-68 від 03.01.17

У судовому засіданні 19.07.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди 2 444,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК "Провідна" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/0673702/1009/14 від 29.10.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Nissan", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статтей 993, 1187 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ТзДВ "СК "Альфа-Гарант", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 444,70 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8868/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 19.07.2017.

У судове засідання, призначене на 19.07.2017, з'явились представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача надав на виконання вимог ухвали суду документи та письмовий відзив для долучення до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечує проти позову та зазначає, що відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Враховуючи, що ні потерпіла особа, ні ПрАТ "СК "Провідна" з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.09.2015 року, до ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" не звертались, а заява про виплату страхового відшкодування в порядку регресу була отримана відповідачем лише 26.09.2016, тобто після спливу річного строку після ДТП, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ПрАТ "СК "Провідна".

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

29 жовтня 2014 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 06/0673702/1009/14 ПрАТ "СК "Провідна" (далі - позивач, страховик) було застраховано автомобіль марки "Nissan", державний номер НОМЕР_1, страхувальником та вигодонабувачем за договором є ОСОБА_3.

З довідки № 72192180 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 11.09.2015 в м. Бровари по вул. Грушевського, буд. 2 мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів "Nissan", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під її керуванням та "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2015 у справі № 361/6764/15-п.

11 вересня 2015 року страхувальник звернувся до позивача із заявою № про факт настання подіє, що має ознаки страхової.

Згідно Рахунку ТОВ "АвтоАльянс Київ" № 06532 від 11.10.2015 та Наряду-замовлення № АН073561 від 16.10.2015 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "Nissan", державний номер НОМЕР_1, склала 2 954,70 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась 11.09.2015 за участю застрахованого автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту № від 19.10.2015 позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 2 954,70 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням від 04.11.2015.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_5 яка керувала автомобілем "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2015 у справі № 361/6764/15-п.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_4 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АЕ/5576738), який діяв на момент вчинення ДТП та відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 06/0673702/1009/14 від 29.10.2014, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Nissan", державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АЕ/5576738) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 510,00 грн., таким чином з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування за мінусом франшизи у розмірі 2 444,70 грн. (2 954,70 грн. - 510,00 грн.), що і відповідає розміру заявлених позовних вимог.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою вих. № 1958 від 15.09.2016 про відшкодування шкоди на суму 2 954,70 грн., проте відповідачем у задоволенні вказаної вимоги було відмовлено, страхове відшкодування не сплачено.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 444,70 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

З приводу заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем у зв'язку з неподанням позивачем або потерпілою особою заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту настання страхового випадку, суд зазначає наступне.

Умовами пп. 37.1.4 п. 37.1. ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року.

Положення зазначеної статті регулюють відносини між страховиком та страхувальником, які розповсюджуються на їх відносини до заміни кредитора.

Таким чином, до нового кредитора - ПрАТ "СК "Провідна" обов'язки з подачі заяви та звернення протягом річного строку не перейшли і не могли перейти, оскільки для позивача відповідач не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

У даному випадку застосовується загальний строк позовної давності, який станом на дату звернення до суду з позовом не сплив.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач, який отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування, не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву визнаються судом безпідставними та такими, що не приймаються судом до уваги.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) страхове відшкодування у розмірі 2 444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.2017

Суддя Пукшин Л.Г.