Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" липня 2017 р. Справа № 906/427/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №45/06 від 26.06.17)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №2 від 05.01.17)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про стягнення 239459,57 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 239459,57 грн. заборгованості, з яких: 202512,00 грн. - основний борг, 25066,56 грн. - пеня, 9157,25 грн. - інфляційні втрати, 2723,76 грн. - 3% річних.

13.07.17 до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої заявник просить суд стягнути з ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" 254342,81 грн. заборгованості, з яких: 202512,00 грн. - основний борг за поставлений товар, 33144,84 грн. - пеня, 15030,10 грн. - інфляційні втрати, 3655,87 грн. - 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.07.07.

Представник відповідача у судовому засіданні подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти стягнення суми основного боргу, проте, не погоджується з сумою нарахованої пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-інвест" (постачальник/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №19/3/1, за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця м'ясопродукцію, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах договору.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу товар на загальну суму 864812,00грн., що підтверджується видатковими накладними №АІ-0000207 від 23.12.16 на суму 217490,00грн., №АІ-0000003 від 04.01.17 на суму 149730,00грн., №АІ-0000009 від 16.01.17 на суму 105080,00грн., №АІ-0000049 від 15.02.17 на суму 392512,00грн. (а.с.10-13).

Згідно п.4.2 договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом повної оплати вартості товару покупцем після прийняття товару на складі покупця.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару виконав частково, тобто сплатив позивачеві 662300,00грн., про що не заперечили сторони, внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 202512,00грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 202512,00грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.9.4 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно уточненого розрахунку позивача, за період з 26.12.16 по 10.07.17, становить 33144,84 грн.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.9.4 договору, за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Обрахувавши суму пені самостійно, з урахуванням часткової проплати, сума пені згідно розрахунку проведеного судом на підставі нормативно-довідкової таблиці комп'ютерної програми "Законодавство" становить 31517,71 грн. та підлягає стягненню.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 15030,10грн. інфляційних та 3655,87грн. 3% річних .

Суд, перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку, що інфляційні нарахування підлягають стягненню в заявленому розмірі, а річні - в розмірі 3508,93грн.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач докази сплати боргу не надав.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 252568,74 грн., з яких: 202512,00грн. боргу, 31517,71грн. пені, 3508,93грн. річних та 15030,10грн. інфляційних. У стягненні 1627,13грн. пені та 146,94грн. річних слід відмовити за необгрунтованістю.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Білопільська,131; код 38284164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-інвест" (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Львівська,19; код 31228240) - 202512,00грн. боргу, 31517,71грн. пені, 3508,93грн. річних, 15030,10грн. інфляційних, 3788,53грн. судового збору.

3.Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 1627,13грн. пені та 146,94грн. річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення 19.07.17

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу