ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2017 р. Справа № 917/824/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Камишева Л.М. , суддя Фоміна В. О.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін :

позивача не зявився,

відповідача не зявився,

третіх осіб не зявилися,

ВДВС не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ ОСОБА_1 Інтернешнл (вх.№1956Х/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2017 у справі №917/824/14

за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Полтавської області у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл, м. Київ,

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Полтава,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1.Служби автомобільних доріг у Полтавській області, м.Полтава,

2. Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл звернулося до господарського суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Полтавської області, яка полягає у не направленні до суду подання про встановлення тимчасового обмеження керівника ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у праві виїзду за межі України до виконання наказу господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 у справі №917/824/14.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.05.2017 (суддя Киричук О.А.) у справі №917/824/14 скаргу відхилено.

Позивач з ухвалою господарського суду Полтавської області не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2017 у справі №917/824/14 та винести нову ухвалу про задоволення скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Апелянт зазначає, що до цього часу рішення суду не виконано, кошти у повному обсязі не перераховані. Ефективним спонукальним заходом гарантії виконання рішення суду, на думку апелянта, є заборона виїзду керівнику боржника за межі України. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ініціювання питання про заборону виїзду керівнику за межі держави є правом державного виконавця, тобто дією, яку державний виконавець може вчиняти або може не вчиняти на власний розсуд, субєктивно.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, її розгляд призначено на 06.07.2017 о 16:00 год.

03.07.2017 від органу державної виконавчої служби до суду надійшов відзив (вх.№6943) на апеляційну скаргу, в якому просить суд ухвалу господарського суду Полтавської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.07.2017 від апелянта до суду надійшов лист (вх.№7104), в якому зазначає, що підтримує у повному обсязі вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Також, представник відповідача повідомив, що апеляційна скарга була підписана належним на час подання скарги представником підприємства ОСОБА_2, однак на даний час правові відносини між ТОВ «ОСОБА_3 Інтернешнл» та ОСОБА_2 розірвані.

06.07.2017 від Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області до суду надійшло клопотання (вх.№7105), в якому просить суд розглянути апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Полтавської області без участі представника Головного управління казначейства.

У судове засідання 06.07.2017 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2017, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи (а.с.37-а.с.40).

Дослідивши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши оскаржуваний судовий акт щодо застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його винесенні, колегія суддів встановила.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.07.2014 позов задоволено повністю, стягнуто з Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Інтернешнл" заборгованість за виконані підрядні роботи у сумі 10407513,21 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 73080,00 грн.

07.11.2016 позивач звернувся до суду з клопотанням про видачу наказу про примусове виконання рішення суду у справі №917/824/14.

10.11.2016 господарським судом Полтавської області видано наказ про примусове виконання зазначеного рішення.

02.02.2017 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53327606.

06.02.2017 постановою державного виконавця ВП №53327606 з примусового виконання наказу №917/824/14 від 10.11.2016 приєднане до зведеного виконавчого провадження ЗВП 34007292.

16.03.2017 стягувач звернувся до господарського суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Полтавської області, в якій просив суд визнати незаконною бездіяльність Відділу у звязку не направленням до суду загальної юрисдикції за місцезнаходженням органу виконання рішень подання про вирішення питання про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України до виконання наказу господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 у справі №917/824/14.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що рішення суду не виконано, кошти не перераховані, боржник ухиляється від виконання рішення. На думку скаржника, керівник боржника, будучи обмежений у виїзді за межі України, забезпечить сплату коштів, крім того, зазначений захід попередить його можливий виїзд з території України у майбутньому. Також, зазначає, що посадові особи Відділу примусового виконання рішень не виконали належним чином визначених законом повноважень та не реалізували своє право та обов'язок щодо вчинення виконавчих дій стосовно звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження керівника боржника у виїзді за межі України. Зазначене стало підставою для звернення до суду зі скаргою у порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України про визнання незаконною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень.

25.05.2017 господарським судом Полтавської області у справі №917/824/14 винесено оскаржувану ухвалу.

Пунктом 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється

Відповідно до положень пункту 7 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003 у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Згідно зі ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як убачається з матеріалів справи, рішення суду винесено 10.07.2014, сторонами не оскаржувалось, відповідач звернувся до суду з клопотанням про видачу наказу 02.11.2016, тобто більше ніж через два роки після винесення рішення. Також, із заявою до органу державної виконавчої служби відповідач звернувся 24.01.2017, постановою державного виконавця від 02.02.2017 відкрито виконавче провадження, а 06.02.2017 - приєднано до зведеного. Із матеріалів виконавчих проваджень ВП№53327606 та ЗВП 34007292 убачається, що постановами державного виконавця від 14.09.2012, 13.02.2013, 25.03.2014, 14.04.2014, 06.05.2014, 07.08.2014, 19.03.2015, 23.04.2015, 25.02.2016, 06.04.2016, 22.04.2016, 06.05.2016, а 21.04.2017 вже з урахуванням наказу №917/824/14 (а.с.166, том 2) були накладені арешти на кошти боржника.

Пояснення органу державної виконавчої служби свідчать, що, починаючи з 2012 року, у межах зведеного виконавчого провадження розподіл коштів, стягнутих з рахунків боржника, здійснювався у порядку черговості, встановленої статтями 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: на погашення збитків та шкоди, завданих внаслідок правопорушення та на користь держави.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо бездіяльності державного виконавця при здійсненні ним своїх повноважень у звязку з виконанням наказу №№917/824/14, скаржник не пояснив та не надав доказів неможливості звернутися до державного виконавця одразу після набрання рішенням законної сили, і жодним доказом не довів факту ухилення боржника від виконання наказу суду після відкриття виконавчого провадження.

Щодо доводів скаржника про звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження керівника боржника у виїзді за межі України, суд першої інстанції правомірно зазначив, що вчинення зазначеної виконавчої дії є правом виконавця, а не обов'язком у відповідності до норм чинного законодавства.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно з пунктом 5 частини 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до пункту 19 частини 3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, пунктом 19 частини 3 ст. 18 зазначеного Закону передбачено, що звернення виконавця з відповідним поданням, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України є його правом, а не обовязком.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду у порядку ст.377-1 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за подання державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області дотримано вимоги, передбачені Законом України «Про виконавче провадження, а саме: вчинено усі можливі дії для виконання рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 у справі №917/824/14, доводи апелянта щодо бездіяльності виконавця, яка полягає у не направленні до суду подання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника, є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи, а висновки господарського суду Полтавської області про відмову в задоволенні скарги позивача відповідають фактичним обставинам справи та наявним матеріалам і ґрунтуються на правильному застосуванні норм діючого законодавства, з дотриманням процесуальних норм.

Господарський суд Полтавської області при винесенні ухвали в повній мірі зясував, правильно оцінив обставини справи, ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, зазначених у ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.85, 99, 101, пунктом 1 ст.103, ст.105, пункту 21 частини 1 ст.106, ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.05.2017 у справі №917/824/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.07.2017 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Л.М.Камишева

Суддя В.О.Фоміна