ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 908/767/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року
у справі господарського суду Запорізької області
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя в особі Приморського району електричних мереж, м. Приморськ, Запорізька обл.
доЗапорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м. Запоріжжя
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача1. Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Дніпро; 2. Головного управління Національної гвардії України, м. Київ
простягнення 49 033, 77 грн.

за участю представників
позивача: Білич Н.С.,
відповідача: Шокот А.С.,
третьої особи-1: Ковтун Є.Ю.,
третьої особи-2: Северин Р.І.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Приморського району електричних мереж (далі за текстом ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Приморського РЕМ) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" (далі за текстом Запорізький НДЦМТ Національного наукового центру "Інститут МЕСГ") про стягнення 49 033, 77 грн. за неналежне виконання Договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року, з яких: 46 529, 68 грн. основного боргу за спожиту активну електроенергію, 1 560, 24 грн. пені, 801, 25 грн. інфляційних нарахувань та 142, 60 грн. 3 % річних.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.07.2016 року до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом В/ч № НОМЕР_1 ) та Головне управління Національної гвардії України (далі за текстом ГУ Нацгвардії України).
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 року позов задоволено частково: присуджено до стягнення з Запорізького НДЦМТ Національного наукового центру "Інститут МЕСГ" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського РЕМ 46 529, 68 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію; 142, 60 грн. 3 % річних, 619, 56 грн. втрат від інфляції, 1 560, 24 грн. пені та судовий збір.
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 року скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Приморського РЕМ до Запорізького НДЦМТ Національного наукового центру "Інститут МЕСГ" про стягнення основного боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 46 529,68 грн., пені в розмірі 1 560, 24 грн., 3 % річних в розмірі 142, 60 грн. та інфляційних втрат в розмірі 801, 25 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року, а рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 року залишити в силі.
Запорізьким НДЦМТ Національним науковим центром "Інститут МЕСГ" відзиву на касаційну скаргу подано не було.
Судове засідання 24.05.2017 року проводилось в режимі відеоконференції за клопотанням ПАТ "Запоріжжяобленерго", яке ухвалою Вищого господарського суду України від 15.05.2017 року задоволено.
В судовому засіданні представник позивача просив касаційну скаргу задовольнити, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року скасувати та залишити в силі рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 року, а представники відповідача та третіх осіб проти доводів касаційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.06.2014 року ВАТ "Запоріжжяобленерго" (назву якого змінено на ПАТ "Запоріжжяобленерго") в особі структурного підрозділу Приморського РЕМ (постачальник електричної енергії) та Запорізьким НДЦМТ Національного наукового центру "Інститут МЕСГ" (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 99 (далі за текстом Договір), за умовами розділу 1 якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у Додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точки продажу електричної енергії визначаються Додатком № 2 "Точки продажу електричної енергії споживачу".
Відповідно до п. 2.3.4 Договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та Додатка № 5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".
За змістом абз. 9 п. 6.11 Правил та п. 10 Додатку № 4 до Договору оплата платіжних повідомлень споживачем за використану електричну енергію повинна не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення.
Відповідно до п. 1 Додатку № 5 до Договору (Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії) споживач самостійно або в присутності представника постачальника здійснює зняття показів розрахункових засобів обліку, що відповідають споживанню активної електричної енергії. Зафіксовані покази оформляються "Актом про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію".
Згідно з п. 4 Додатка № 4 до Договору споживач не пізніше 17-00 годин 1-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим надає вищезазначені акти для оформлення рахунків за електроенергію відповідно до п. 5.1 Додатку № 4 Договору.
В п. 11 Додатку № 4 до Договору встановлено, що у разі якщо відповідач не надав Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію в обумовлений термін, позивач самостійно визначає обсяги спожитої електроенергії та надає відповідачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для сплати виходячи із середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання відповідачем даних про використану електричну енергію протягом наступного розрахункового періоду.
Відповідно п. 5 Додатку № 5 до Договору зняття розрахункових засобів обліку самостійно або в присутності представника споживача має право здійснювати також і постачальник.
Також згідно з п. 3.33 ПКЕЕ постачальник електричної енергії не рідше одного разу на шість місяців має здійснювати контрольний огляд засобу обліку у споживача.
Відповідно до п. 9.6 Договору він набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2014 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії Договору можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.
13.08.2014 року відповідач звернувся з листом № 119 до позивача про тимчасове припинення дії Договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року з відповідною фіксацією спожитої електроенергії на 13.08.2014 року, а саме: 000464 кВт. Також, цим листом повідомлено позивача, що територія земельної ділянки оздоровчого закладу ЗНДЦМТ (база відпочинку "Хортиця" с. Набережне) без попереднього узгодження зайнята невідомим військовим формуванням.
22.08.2014 року комісією у складі працівників Приморського РЕМ та ВАТ "Запоріжжяобленерго", а саме: заступника начальника зі збуту електроенергії ОСОБА_1 , майстрів дільниці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складено акт візуального зняття показів електролічильника на базі відпочинку "Хортиця" с. Набережне, в якому зафіксовано показники приладу обліку 000548 кВт та зазначено, що тимчасове припинення дії Договору не можливе, оскільки територія бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне зайнята невідомим військовим формуванням з озброєнням. Це військове формування не допустило комісію до тимчасового відключення електричної енергії. Тому, електрична енергія продовжувала споживатись базою відпочинку "Хортиця" після 22.08.2014 року.
Також, 22.08.2014 року представниками Приморського РЕМ складено акт з вимогою підготовити електрообладнання до безаварійного відключення на підставі попередження № 99 від 11.08.2014 року, оскільки інженера не було допущено до електрообладнання споживача для здійснення службових обов`язків по відключенню та опломбуванню електрообладнання споживача.
02.09.2014 року позивач отримав від відповідача листа № 133 про тимчасове припинення дії Договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року з 01.09.2014 року з відповідною фіксацією спожитої електроенергії на 31.08.2014 року, а саме, 000644 кВт, у зв`язку з закінченням відновлювальних робіт на базі відпочинку "Хортиця" с. Набережне Приморського району і відсутністю необхідності постачання електроенергії. Додатком до листа також додано копію платіжного документа про сплату спожитої електроенергії за серпень 2014 року.
Проте, ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського РЕМ не було відключено постачання електроенергії до бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне, у зв`язку з перебуванням на її території військових формувань та направлено відповідачу претензію № 71/39/66 від 24.10.2014 року щодо боргу за спожиту активну електричну енергію за вересень 2014 року в сумі 816, 51 грн., в якій також запропоновано з`ясувати, які військові формування знаходяться на території бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне.
В подальшому, з листа ГУ Нацгвардії України № 3/28-4026 від 28.10.2014 року Запорізьким НДЦМТ з`ясовано, що з метою посилення охорони та оборони морського узбережжя відповідно до розпорядження керівника антитерористичної операції з 12.08.2014 року на території бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне Приморського району розміщено підрозділ Національної гвардії України і розміщення зазначених військовослужбовців запропоновано та погоджено з Приморською районною держадміністрацією Запорізької області.
На повторні звернення Запорізького НДЦМТ щодо відключення від електропостачання бази відпочинку "Хортиця" ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського РЕМ надало роз`яснення щодо неможливості тимчасово припинити дію Договору шляхом відключення електроустановки споживача, оскільки територія бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне зайнята невідомим військовим формуванням з озброєнням, яке не допускає комісію енергопостачальника до тимчасового відключення електричної енергії, що підтверджується претензією № 71/39/67 від 27.11.2014 року та актом від 10.12.2014 року, складеним представниками Приморського РЕМ інженером з техаудіту Мараквелідзе Г.З., майстром дільниці Музалевським Р.А. та заступником начальника Приморського РЕМ Шутовою Т.В. в присутності представників мобільного військового формування "Полісся", представник останнього від підпису акта відмовився.
Позивач, звернувшись з даним позовом до суду свої вимоги обґрунтував тим, що у період з вересня 2014 року по січень 2015 року відповідачу на підставі Договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року поставлено електроенергію на загальну суму 46 529, 68 грн., розрахунок якої здійснено на підставі актів візуального зняття показників розрахункових засобів обліку, оскільки відповідач не вжив заходів для відключення своїх електроустановок у зазначений період, не забезпечив доступ представників позивача для здійснення заявленого відключення, не надавав позивачу акти про спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, що є неналежним виконанням договірних зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних.
Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що за умовами укладеного сторонами Договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року, приписів Закону України "Про електроенергетику", Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996 року № 28 (далі за текстом Правила), на споживача покладається обов`язок надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам електропередавальної організації, а тому перебування на території бази відпочинку "Хортиця" військових формувань без погодження з відповідачем не звільняє останнього від виконання зобов`язання по сплаті спожитої електроенергії. З урахуванням положень ст. ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" судом задоволено вимоги про стягнення нарахованих на суму боргу пені у розмірі 1 560, 24 грн. та 3 % річних у розмірі 142, 60 грн., а в частині інфляційних втрат позивачем невірно визначено розрахунковий період, у зв`язку з чим такі вимоги задоволено частково в розмірі 619, 56 грн.
Апеляційний господарський суд, скасовуючи законне та обгрунтоване рішення суду першої інстанції, у задоволенні позовних вимог відмовив виходячи з того, що відповідно до п. 6.18 Правил у разі звільнення займаного приміщення та повідомлення постачальника електричної енергії про припинення користування електроенергією останній зобов`язаний припинити постачання електричної енергії за договором з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені в заяві відповідача від 13.08.2014 року обставини є такими, що породжують обов`язок позивача припинити постачання електричної енергії на об`єкт відповідача та звільняють його від обов`язку оплачувати спожиту в подальшому на такому об`єкті електричну енергію іншими особами.
При цьому, апеляційним господарським судом визнано безпідставними посилання позивача на неможливість припинення постачання електричної енергії, оскільки, по-перше, дії позивача по продовженню постачання електричної енергії після отримання відповідного повідомлення про вибуття з володіння та користування відповідача спірного об`єкту не породжували обов`язку останнього по її оплаті; по-друге, будь-яких доказів неможливості припинення постачання електричної енергії на об`єкт відповідача матеріали справи не містять, у той час як зі змісту акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін вбачається, що така межа проходить на контактах приєднання проводів ділянки до проводів ПЛ-04 кВ КТП-57/126 Ф-1 на низьковольтних ізоляторах опори № 23, тобто знаходяться на опорі позивача, поза межею спірного об`єкту, а, отже, позивач відповідно по п. 1.2 Правил мав можливість відключити споживача за його заявою шляхом від`єднання від електромережі, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для покладання відповідальності за спожиту електроенергію третіми особами на відповідача.
Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.
В силу приписів ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналогічні приписи містяться і в ч. ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.
Статтею 530 Цивільного кодексу України також передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за спожиту активну електроенергію в розмірі 46 529, 68 грн. підтверджується актами візуального зняття показів розрахункових засобів обліку, актами про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію та рахунками, направленими на адресу споживача, які не були оплачені останнім.
При цьому, судом правомірно враховано, що у Приморського РЕМ ВАТ "Запоріжжяобленерго" була відсутня можливість тимчасового відключення від електропостачання бази відпочинку "Хортиця" через ненадання невідомим військовим формуванням з озброєнням доступу до відповідних електроустановок споживача, а також через відсутність можливості такого відключення дистанційно за умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів.
Відповідно до п. 7.1 Правил електроенергія постачається споживачу безперервно, крім випадків, передбачених договором та нормативно-правовими актами, в т.ч. цими Правилами.
Згідно з ч. 10 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії, відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку, а також уповноважених осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики для здійснення державного енергетичного нагляду (контролю) за дотриманням вимог нормативно-правових актів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії в порядку, визначеному Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". У разі перешкоджання доступу зазначених представників та уповноважених осіб до енергетичних установок споживача посадові особи такого споживача несуть відповідальність відповідно до закону.
За приписами пп. 5 п. 8.1 Правил постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право: на безперешкодний доступ (за пред`явленням службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів обліку, контролю за рівнем споживання електричної енергії, контрольного огляду електричних мереж від межі балансової належності до точки обліку та технічної перевірки засобів обліку споживача відповідно до умов укладених договорів, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку та умов договору, виконання інших робіт відповідно до договору.
При цьому, пп. 11, 12, 15 п. 10.2 Правил врегульовано, що споживач електричної енергії зобов`язаний: забезпечити безперешкодний доступ постачальника електричної енергії та/або електропередавальної організації до розрахункових засобів обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживача для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів обліку; забезпечити безперешкодний доступ постачальника електричної енергії та/або електропередавальної організації до бази даних локального устаткування збору і обробки даних для отримання та передачі інформації про обсяг та параметри потоків електричної енергії та величини споживаної потужності; забезпечити безперешкодний доступ (за службовим посвідченням) відповідальних представників постачальника електричної енергії та/або відповідальних представників підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для проведення технічної перевірки засобів обліку, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень, якщо це обумовлено умовами договору про постачання електричної енергії.
Приписи, аналогічні вищезазначеним пунктам Правил, містять і умови п. п. 2.3.6 та 3.1.5 Договору.
Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є Додатком № 9 до Договору, сторони також узгодили, що споживач зобов`язується забезпечити на своїй території охорону електроустановок, в тому числі електричних мереж, які належать постачальнику електричної енергії, а також доступ до цих електроустановок працівників постачальника електричної енергії для ремонту обладнання, кабельних мереж, повітряних мереж та проведення інших необхідних робіт у строки, обумовлені обома сторонами (п. 6 Додатку № 9).
При цьому, посилання суду апеляційної інстанції на невиконання позивачем вимоги-повідомлення відповідача від 13.08.2014 року щодо відключення споживача шляхом від`єднання від електромережі суперечить положенням п. 1.2 Правил, яким визначено, що від`єднання споживача (від електромережі) виконання організаційних і технічних заходів, спрямованих на усунення можливості здійснення передачі електричної енергії окремому споживачу; відключення споживача (від електромережі) припинення подачі електричної енергії споживачу за допомогою відповідної комутаційної апаратури та/або внаслідок виконання організаційних і технічних заходів, спрямованих на припинення передачі електричної енергії в електроустановку споживача. Отже, споживач звернувшись до постачальника електричної енергії з повідомленням про припинення подачі електричної енергії, повинен був забезпечити безперешкодний доступ постачальника до власних електричних установок.
В той же час, Національна комісія з питань регулювання електроенергетики України листом № 1249/11/17-08 від 27.02.2008 року роз`яснила, що згідно з п. 7.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 року № 28 (в редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 року № 910), обмеження в споживанні електричної енергії внаслідок відключення споживача має проводитися за умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів. У разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності і якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування відповідної схеми електропостачання) споживач, електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов`язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам електропередавальної організації або постачальника електричної енергії для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення. Тобто, вищезазначеними приписами встановлено обов`язок саме споживача забезпечити доступ постачальника до електроустановок.
При цьому, у відповідача була можливість реалізації свого права припинення електроспоживання шляхом самостійного відключення своїх об`єктів від енергопостачання.
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що п. 7.8 Правил передбачено саме право, а не обов`язок відключення електропередавальною організацією електроустановки за заявою власника цієї електроустановки.
Також, судом вірно зауважено, що листи відповідача № 119 від 13.08.2014 року та № 133 від 27.08.2014 року про тимчасове припинення дії Договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року не можуть вважатись повідомленнями про відключення власника електричних мереж в розумінні п. 7.8 ПКЕЕ, оскільки пропозиція про тимчасове припинення дії Договору та відключення електроустановки не є тотожними поняттями.
В той же час, споживач у своїх листах не повідомляв про звільнення бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне, що є підставою для припинення користування електричною енергією за Договором про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 року та звернення до нового споживача щодо укладення договору про постачання електроенергії, як передбачено п. 6.18 Правил, на який безпідставно здійснив посилання апеляційний господарський суд, скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Статтею 1 Закону України "Про електроенергетику" визначено, що споживачі енергії це суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.
Згідно з п. 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, споживач електричної енергії юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору; користування електричною енергією споживання електричної енергії з дотриманням споживачем визначених відповідними договорами умов підключення електроустановок споживача до електричних мереж у точці приєднання, умов оплати купованої електричної енергії та режимів споживання електричної енергії для отримання договірних обсягів електричної енергії та величини потужності.
За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Запорізький НДЦМТ листом від 13.08.2014 року просив тимчасово припинити дію Договору на постачання електроенергії № 99 від 17.06.2014 року.
Разом з тим, в п. 9.6 Договору сторони погодили, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2014 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії Договору можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.
За загальним правилом згідно положень ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. На вимогу однієї із сторін допускається припинення зобов`язання лише у випадках, встановлених договором або законом.
Припинення зобов`язання також може бути правовим наслідком розірвання договору (ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України), при цьому, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України), на вимогу однієї із сторін договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).
Як вірно відзначено господарськими судами, зобов`язання сторін за Договором про постачання електроенергії № 99 від 17.06.2014 року не припинені, Договір в установленому законом порядку не розірваний та станом на день розгляду справи є чинним.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що судом не встановлено обставин за яких відповідач звільняється від виконання зобов`язань за чинним правочином, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 46 529, 68 грн.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому, в ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на встановлені обставини справи та вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірних висновків про правомірність нарахування 1 560, 24 грн. пені та 142, 60 грн. 3 % річних; водночас, враховуючи, що в частині інфляційних втрат судом встановлено неправильність визначення періоду для їх розрахунку, такі вимоги задоволено частково у розмірі 619, 56 грн.
Однак, зазначені обставини не були враховані апеляційним господарським судом, що призвело до помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. п. 7, 8 ч. 2 ст. 105 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.
Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що в порушення вказаних вимог процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, не спростував доказів, на які послався у своєму рішенні суд першої інстанції, та не навів переконливих доводів щодо скасування рішення місцевого господарського суду.
За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Приписами п. 6 ч. 1 ст. 1119 ГПК України передбачено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.
З урахуванням викладеного, оскільки постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року у даній справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а згідно вимог ч. 1 ст. 11110 ГПК України це є підставою для скасування або зміни рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року скасувати і залишити в силі рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 року.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити.
2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року у справі № 908/767/15-г скасувати.
3. Рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 року у справі № 908/767/15-г залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

Судді В.А. Корсак

В.О. Швець