КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/31157/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Дацко В.А. - представник, дов. № 10 від 11.01.2017;

від відповідача: Кухаренко Р. - генеральний директор;

Літвінов Р.О. - адвокат, договір № 15/17 від 20.03.2017;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016

у справі № 910/31157/15 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Амако Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне підприємство „Перлина Тікича"

про стягнення 2 061 210,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Амако Україна" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К" про стягнення з відповідача на користь позивача 2 061 210,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство „Перлина Тікича".

Рішенням від 12.02.2016 Господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Амако Україна" грошові кошти у розмірі 2 061 210,00 грн. та судовий збір у розмірі 30 918,15 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Русава-К" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г., та призначено розгляд справи на 04.04.2017.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 відкладено розгляд справи № 910/31157/15 на 27.04.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, судове засідання призначене на 27.04.2017 не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 призначено на 06.06.2017.

20.06.2017 відповідачем через відділ канцелярії суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, аргументувавши причини неподання доданих до клопотання доказів до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши клопотання, дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/31157/15 відкладено на 20.06.2017, а у судовому засіданні 20.06.2017 оголошено перерву до 21.06.2017.

21.06.2017 від третьої особи через відділ канцелярії суду надійшло клопотання із додатками на виконання вимог колегії суддів Київського апеляційного господарського суду.

Представник позивача у судовому засіданні 21.06.2017 просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представники відповідача у судовому засіданні 21.06.2017 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи у судовому засіданні 20.06.2017 надав додаткові пояснення по суті спору та просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснень, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 має бути скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.02.2013 між позивачем та третьою особою укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № 6633/016324, відповідно до умов якого третя особа, за договором постачальник, зобов'язується поставити, а позивач, за договором покупець, прийняти та оплатити с/г продукцію, а саме: зерно пшениці, кукурудзи та насіння соняшнику, урожаю 2013 року, у кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору поставки № 6633/016324 загальна вартість товару складає 2 000 000,00 грн.

Пунктом 3.1 договору поставки № 6633/016324 сторони погодили, що третя особа поставляє товар позивачу на сертифікованому елеваторі, визначеному позивачем в додатковій угоді, в заліковій вазі на умовах EXW (франко-елеватор). Безпосередній елеватор поставки визначається позивачем в строк до 15.07.2013, про що позивач надає третій особі відповідне письмове повідомлення.

Відповідно до правил Інкотермс EXW термін інкотермс, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо).

Згідно із п. 3.4 договору поставки № 6633/016324 моментом поставки товару вважається дата фактичної його передавання позивачу на елеваторі згідно з складською квитанцією із зазначенням власника - позивача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (усі графи повинні бути заповнені) з оформленням тристороннього акту прийому-передачі та виконання постачальником умов, передбачених розділом 5 цього договору.

Так, елеватором є зерносховище, обладнане пристосуваннями для підіймання, сушіння, зберігання і т. ін. великої кількості зерна; це споруда для зерна із спеціальними пристроями для його прийому, зберігання на верхніх ярусах і відвантаження.

Відповідно до п. 5.1 договору поставки № 6633/016324 третя особа зобов'язується надати оригінали видаткової та податкової накладної на товар, посвідчення про якість зерна (картку аналізу зерна), видану елеватором, та складську квитанцію про наявність кожної конкретної партії товару.

Відповідно до п. 11.1 договору поставки № 6633/016324 договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2013, а в частині відшкодування збитків та оплати штрафних санкцій - до повного виконання зобов'язань сторонами.

Згідно із ч.ч. 1. 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 21 складського зберігання зерна, відповідно до умов якого відповідач, за договором зерновий склад, зобов'язався прийняти від позивача, за договором поклажодавця, на зберігання (включаючи приймання, сушку, очищення, зберігання і відвантаження) зернові і олійні культури, а позивач зобов'язався оплачувати надані послуги в порядку і на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору № 21 перелік культур, кількість зерна, що здається на зберігання, вартість послуг зернового складу за даною угодою встановлюється сторонами у додатку № 1 до цього договору.

У додатку № 1 до договору № 21 сторони погодили, зокрема, що зерновими культурами, які приймаються на зберігання зерновим складом є кукурудза, кількістю 5000тонн.

Відповідно до п. 3.6 договору № 21 приймання зерна супроводжується випискою на ім'я позивача і наданням позивачеві або його уповноваженому представникові наступних підтверджуючих документів: не пізніше за два робочі дні після постачання кожної партії зерна оригінали реєстрів товарно-транспортних накладних на прийняте зерно формою № 3. При цьому, партією зерна вважається кількість зерна одного виду в межах якісних характеристик, визначених для формування реєстрів накладних, прийняте на зберігання за одну календарну добу приймання; оригінали складських квитанцій і картки лабораторного аналізу (форма № 47), підписані керівником виробничо-технологічної лабораторії відповідача і надаються не пізніше ніж за один робочий день з моменту вимоги позивача або його уповноваженого представника.

Пунктом 3.8 договору № 21 передбачено, що складська квитанція на зерно видається позивачу або його уповноваженому представникові в день зарахування зерна на особовий рахунок позивача.

Згідно із п. 7.1 договору № 21 термін зберігання зерна встановлюється з дати його передачі на зберігання з оформленням відповідних документів і до його вимоги позивача. При цьому, зерно може бути повернуте позивачу не раніше 15.10.2013, але не пізніше 01.03.2014.

У частинах 3 та 4 статті 294 ГК України встановлено, що зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 ЦК України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

Статтею 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. На вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов'язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Як вбачається із матеріалів справи, третя особа згідно із листом № 166 від 07.11.2013 звернулась до відповідача про відвантаження кукурудзи у кількості 1600тонн, яка знаходилась на зберіганні у відповідача, позивачу у даній справі. У зв'язку з чим відповідачем було переоформлено 1600тонн кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання, на користь позивача та видано (виписано) позивачу складську квитанцію на зерно кількістю 1 600 000кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Факт поставки третьою особою 1600тонн кукурудзи позивачу підтверджується накладною № 208 від 14.11.2013 та податковою накладною про здійснення господарської операції, належним чином засвідчені копії яких додані до матеріалів справи.

При цьому, відповідно до статті 45 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно.

Відповідно до листа ДП «Держреєстри України» Державної інспекції сільського господарства України № 37 від 17.02.2014 разом із додатком 1, до переліку складських квитанцій на кукурудзу, що належить позивачу, та зберігалася на зерновому складі відповідача у період з 10.10.2013 по 11.02.2014 входить складська квитанція на зерно № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249); дата реєстрації - 14.11.2013; дата погашення - 25.12.2013.

Листом від 24.12.2013 № 13850 позивач звернувся до відповідача про відвантаження з 24.12.2013 зерна кукурудзи вагою 800тонн у залізничний та автотранспорти (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 95), та із листом № 13953 від 25.12.2013, в якому просив після погашення складської квитанції бланку АФ№973249, поточний номер 346, видати нові складські квитанції та надати аналізні картки на наступні партії зерна кукурудзи 3 класу: 635000 кг та на різницю між фактичними залишком на зберігання зерна станом на 25.12.2013 та обсягом 635000кг, що становить 238849кг (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 96).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4, 1.5 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах видача зерна проводиться зерновим складом в обмін на один з таких документів: оригінал складської квитанції на зерно; оригінали простого складського свідоцтва або подвійного складського свідоцтва, дві частини якого (складське та заставне свідоцтва) не відокремлені між собою; одночасно подані оригінали відокремлених частин подвійного складського свідоцтва (складське та заставне свідоцтва); складське свідоцтво (частина А) подвійного складського свідоцтва та оригінал документа про повну сплату суми кредиту і відсотків за ним. Власник складського документа на зерно має право вимагати від зернового складу повернення зерна повністю або частинами. У разі повернення зерна частинами зерновий склад повинен видати його власнику новий складський документ на зерно, що залишилося, в обмін на оригінал раніше виданого складського документа на зерно, перший та другий примірники якого повинні бути погашені в установленому порядку.

Однак, як стверджує позивач у позовній заяві та вбачається із матеріалів справи, відповідач виписав позивачу лише складську квитанцію на зерно № 479 від 25.12.2013 (бланк АФ№973336) на частину зданого на зберігання зерна (кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання урожаю), що становить 238849 кг, у підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи належним чином засвідчену копію вказаної складської квитанції.

02.12.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією-вимогою за № 115юр від 01.12.2015, в якій вимагав виписати та видати позивачу складську квитанцію на 635000кг зерна кукурудзи 3-го класу, яке знаходилось на зберіганні у відповідача згідно із умовами договору складського зберігання зерна № 21 та складської квитанції на зерно кількістю 1 600 000кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), яке позивач вважає своєю власністю, а також повернути позивачу 635 000кг зерна кукурудзи 3-го класу та повідомити позивача про готовність зерна до відвантаження у триденний термін з дня отримання вказаного листа.

У зв'язку із невиконанням вимоги позивача, останній звернувся до суду із даним позовом.

Так, позивач у позовній заяві, як на підставу встановлення вини та протиправної поведінки відповідача вказує неповернення останнім на вимогу позивача кукурудзи 3-го класу кількістю 635 000кг, 2013 року врожаю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Русава-К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Амако Україна" грошові кошти у розмірі 2 061 210,00 грн.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується із рішенням господарського суду першої інстанції, враховуючи те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить доказів дослідження судом обставин виникнення у позивача відповідного права вимоги до відповідача по наверненню кукурудзи 3-го класу, кількістю 635 000,00кг, 2013 року збирання врожаю та наступне.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж самі норми закріплені у ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 623 ЦК України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з копії оборотної відомості руху зерна по клієнту (позивачу) - культурі за період з 04.09.2013 по 11.09.2014, яка додана до позовної заяви, 14.11.2013 на рахунок позивача від третьої особи надійшло 1 600 000кг зерна кукурудзи 3-го класу, а 20.12.2013 з рахунку позивача на користь третьої особи було відпущено 635 000кг зерна кукурудзи 3-го класу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається із матеріалів справи, ведення господарської діяльності між позивачем, відповідачем та третьою особою шляхом листування, є усталеною практикою.

Як вже зазначалось, третя особа згідно із листом № 166 від 07.11.2013 звернулась до відповідача про відвантаження кукурудзи у кількості 1600 тон, яка знаходилась на зберіганні у відповідача, позивачу у даній справі, у зв'язку з чим відповідачем було переоформлено 1600тонн кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання, на користь позивача та видано (виписано) позивачу складську квитанцію на зерно кількістю 1 600 000кг № 346 від 14.11.2013 (бланк АФ№973249), належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із наявним у матеріалах справи розпорядженням третьої особи від 19.11.2013 до відповідача, третьою особою заборонено відповідачу проводити будь-які операції з зерном кукурудзи в кількості 1 600тонн, яке переоформлено третьою особою на позивача, у зв'язку із отриманою інформацією щодо перевищення повноважень директором третьої особи при переоформленні зерна кукурудзи на позивача.

Відповідно до розпорядження третьої особи від 17.12.2013 до відповідача, третьою особою було зазначено, що в результаті проведених перемовин між керівництвом відповідача та керівництвом позивача питання щодо врегулювання фінансових проблем не досягнуто; виходячи з цього, по отриманню листа від третьої особи, відповідачу належить провести наступне: анулювати переоформлення зерна кукурудзи 3 класу, проведене 14.11.2013, в частині 635 000кг; вищевказане зерно повернути на поточний рахунок третьої особи; переоформлення зерна на позивача від третьої особи в частині 965 000кг залишити без змін.

У листі від 20.12.2013 на адресу відповідача викладено рішення засновника Приватного підприємства "Перлина Тікича", відповідно до якого направлено для інформації та проведення необхідних дій копії рішення та доручення засновника ПП "Перлина Тікича" щодо проведеного переоформлення зерна кукурудзи 3 класу в кількості 1 600тонн від ПП "Перлина Тікича" на поточний рахунок позивача та зазначено, що виконавчим директором при здійсненні цієї операції, перевищено повноваження, що надані йому Статутом ПП "Перлина Тікича" (укладення договорів на суму, що перевищує 100 000 грн.) і проведена операція переоформлення є недійсною (а.с. 36).

Також вимога третьої особи про анулювання переоформлення зерна, що передбачено листом № 166 від 07.11.2013, у зв'язку з невиконанням позивачем договірних зобов'язань по проведенню розрахунків за кукурудзу 3 класу, викладена у листі Приватного підприємства "Перлина Тікича" (а.с. 39).

У зазначеному листі міститься прохання переоформити на позивача лише 965тонн зерна кукурудзи 3 класу, а решту з обсягів передбачених листом № 166 від 07.11.2013 (635тонн) залишити на особистому рахунку ПП "Перлина Тікича".

Рішенням засновника ПП "Перлина Тікича" від 20.12.2013 надано дозвіл директору ПП "Перлина Тікича" на переоформлення із зерна кукурудзи 3 класу в кількості 635тонн в рахунок погашення боргів за надані послуги з приймання, сушіння, очищення та зберігання зерна кукурудзи урожаю 2013 року (а.с. 37).

Дорученням засновника ПП "Перлина Тікича" від 20.12.2013 доручено директору ПП "Перлина Тікича" заключити договір купівлі-продажу на зерно кукурудзи між ПП "Перлина Тікича" та відповідачем і переоформити на особовий рахунок відповідача зерно кукурудзи 3 класу на кормові потреби в кількості 635тонн по ціні 1 150 грн. за 1 тонну в рахунок погашення боргів за надані послуги з приймання, сушіння, очищення та зберігання зерна кукурудзи урожаю 2013 року.

Як вже зазначалось, листом від 24.12.2013 № 13850 позивач звернувся до відповідача про відвантаження з 24.12.2013 зерна кукурудзи вагою 800тонн у залізничний та автотранспорти (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 95), та із листом № 13953 від 25.12.2013, в якому просив після погашення складської квитанції бланку АФ№973249, поточний номер 346, видати нові складські квитанції та надати аналізні картки на наступні партії зерна кукурудзи 3 класу: 635000 кг та на різницю між фактичними залишком на зберігання зерна станом на 25.12.2013 та обсягом 635000кг, що становить 238849кг (вказаний лист отриманий відповідачем 25.12.2013, що підтверджується присвоєним відповідачем вхідним № 96).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виписав позивачу лише складську квитанцію на зерно № 479 від 25.12.2013 (бланк АФ№973336) на частину зданого на зберігання зерна (кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання урожаю), що становить 238849 кг, у підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи належним чином засвідчену копію вказаної складської квитанції, а зерно кукурудзи 3 класу, 2013 року збирання врожаю у кількості 635000 кг - відповідач переписав на третю особу.

Таким чином, враховуючи те, що листом Приватне підприємство "Перлина Тікича" просило відповідача анулювати переоформлення зерна, що передбачено, листом № 166 від 07.11.2013 (переоформлення зерна в кількості 1 600тонн на позивача), у зв'язку з невиконанням позивачем договірних зобов'язань по проведенню розрахунків за кукурудзу 3 класу та просило переоформити на позивача 965тонн зерна кукурудзи 3 класу, а решту з обсягів передбачених листом № 166 від 07.11.2013 (635тонн) залишити на особистому рахунку ПП "Перлина Тікича", те що позивачем отримано зерно кукурудзи вагою 800тонн, а на зерно кількістю 238 849кг відповідач виписав позивачу складську квитанцію на зерно № 479 від 25.12.2013 (бланк АФ№973336), тобто на 1 038 849кг, отже правові підстави для виконання відповідачем вимоги позивача щодо повернення кукурудзи 3 класу кількістю 635тонн були відсутні.

Згідно із п. 3.4 договору № 6633/016324 встановлено, що моментом поставки товару вважається дата фактичного його передання позивачу на елеваторі згідно із оригіналом складської квитанції із зазначенням власника - позивача (усі графи мають бути заповнені) з оформленням тристороннього акта прийому-передачі.

Отже набуття позивачем права власності на 1 600тонн кукурудзи, на підставі договору поставки № 6633/016324 повинно бути підтверджене, зокрема, тристороннім актом прийому-передачі.

Однак зазначений акт у матеріалах справи відсутній, не заперечують факт відсутності тристороннього акту ані позивач, ані відповідач, ані третя особа.

Наявність лише складської квитанції, враховуючи положення п. 3.4 договору № 6633/016324, не є встановленням факту поставки товару та фактичного його передання позивачу.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідача були відсутні правові підстави для переоформлення у власність та подальшої видачі позивачу 1 600тонн кукурудзи 3 класу.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із поясненнями директора ПП "Перлина Тікича", оформлені листом від 16.06.2017 за № 1233, у зв'язку із невиконанням позивачем домовленості по оплаті за вищевказане зерно, ПП "Перлина Тікича" звернулось до відповідача з проханням анулювати свою попередню заявку від 07.11.2013 щодо переоформлення зерна в кількості 1 600тонн на позивача. В результаті таких дій фактично весь об'єм зерна кукурудзи 3 класу в кількості 1 600тонн залишився на рахунку ПП "Перлина Тікича" і був використаний ПП "Перлина Тікича" у власній господарській діяльності.

У зв'язку із викладеними вище, суд апеляційної інстанції погоджується із твердженням відповідача про те, що спірна кількість кукурудзи не перейшла у власність позивача, а була використана ПП "Перлина Тікича" на свій розсуд.

Однак, слід зазначити, що дослідження виконання зобов'язань за договором № 6633/016324 не є предметом спору у даній справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції встанвлено, що станом на 31.10.2015 між позивачем та відповідачем відсутня заборгованість між двома підприємствами.

Дана обставина підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, який був досліджений колегією суддів у судовому засіданні 20.06.2017.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову в позові повністю, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Русава-К" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при відмові в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Русава-К" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 у справі № 910/31157/15 скасувати повністю і прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Броварська, буд. 2; ідентифікаційний код: 21665011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Русава-К» (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 32; ідентифікаційний код: 33451012) 34 009,97 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/31157/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 05.07.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич