ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р.Справа № 916/36/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м.Кропивницький не зявився;

від Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ ОСОБА_2 за довіреністю від 10.08.2015 року №010-01/5434;

від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса не зявився;

від ОСОБА_3 акціонерного товариства Креатив, м. Київ не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року (про повернення позовної заяви без розгляду)

у справі № 916/36/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Креатив, м. Київ

про стягнення 123 771 979 доларів 48 центів США та 576 828 782 грн. 87 коп.

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса

до відповідачів: Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ, ОСОБА_3 акціонерного товариства Креатив, м. Київ та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м.Кропивницький

про визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ прострочену станом на 16.12.2015 року заборгованість за кредитними договорами від 21.08.2013 року №151213К17, від 10.06.2014 року №151214К12 та від 19.09.2014 року №151214К16/ЕЕР-17-EXIM, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 року №151308N2, у розмірі 7 839 205 доларів 56 центів США та 57 705 458 грн. 87 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2016 року у справі № 916/36/16 залучено Приватне акціонерне товариство Креатив, м. Київ до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

01.02.2016 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса подало до місцевого господарського суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ про визнання недійсним договору про внесення змін від 30.06.2015 року №151214Р24-1 до договору поруки від 30.07.2014 року №151214Р24.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2016 року у справі № 916/36/16 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса до Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ про визнання недійсним договору прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.02.2016 року у справі № 916/36/16 (суддя Цісельський О.В.) у позові Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ відмовлено повністю, зустрічний позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський Олійноекстракційний завод, м. Одеса задоволено повністю, визнано недійсним договір від 30.06.2015 року №151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки від 30.07.2014 року №151214Р24, а також відшкодовано позивачу за зустрічним позовом судові витрати.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року у справі № 916/36/16 (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Величко В.А.) залучено до участі у справі за зустрічним позовом Приватне акціонерне товариство Креатив, м. Київ та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький як інших відповідачів.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року у справі № 916/36/16 (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Величко В.А.) рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2016 року у справі № 916/36/16 в частині зустрічного позову скасовано з процесуальних мотивів і в цій частині прийнято нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський Олійноекстракційний завод, м. Одеса задоволено повністю, визнано недійсним договір від 30.06.2015 року №151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки від 30.07.2014 року №151214Р24, а також відшкодовано позивачу за зустрічним позовом судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 року у справі № 916/36/16 (головуючий суддя Гольцова Л.А., судді Демидова А.М., Іванова Л.Б.) рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2016 року у справі №916/36/16 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року у справі № 916/36/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду справи, 10.08.2016 року Публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про збільшення позовних вимог, в якій Публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ просило стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса 123 771 979 доларів 48 центів США та 576 828 782 грн. 87 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2016 року у справі № 916/36/16 (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ відмовлено повністю, зустрічний позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський Олійноекстракційний завод, м. Одеса задоволено повністю, визнано недійсним договір від 30.06.2015 року №151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки від 30.07.2014 року №151214Р24, а також відшкодовано позивачу за зустрічним позовом судові витрати.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року у справі № 916/36/16 (головуючий суддя Колоколов С.І., судді Разюк Г.П., Головей В.М.) рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2016 року у справі №916/36/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2017 року у справі № 916/36/16 (головуючий суддя Гольцова Л.А., судді Демидова А.М., Іванова Л.Б.) рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2016 року у справі №916/36/16 і постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року у справі № 916/36/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду справи, 18.05.2017 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою, в якій просило суд змінити предмет зустрічного позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса до Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ шляхом доповнення позовних вимог наступною вимогою: визнати недійсною додаткову угоду від 10.06.2014 року № 151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 року № 151308N2.

08.06.2017 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним кредитний договір від 19.09.2014 року №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ посилаючись на норми статті 26 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року у справі № 916/36/16 (суддя Степанова Л.В.) позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький повернуто без розгляду на підставі пунктів 3, 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м.Кропивницький з ухвалою суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу про повернення позовної заяви від 12.06.2017 року у справі №916/36/16 і передати справу на розгляд до Господарського суду Одеської області.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали.

Через канцелярію суду 19.07.2017 року від Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач за первісним позовом просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року у справі № 916/36/16 залишити без задоволення, а зазначену ухвалу без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ підтримав заперечення на апеляційну скаргу з мотивів, що викладені у відзиві. Представники інших учасників судового процесу в судове засідання не зявились. Про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та копія реєстру вихідної кореспонденції Одеського апеляційного господарського суду. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтями 22, 27 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, а також, враховуючи скорочений 15-денний термін розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, справу розглянуто за наявними матеріалами та наданими присутнім представником позивача за первісним позовом пояснень, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Згідно з частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутнього представника позивача за первісним позовом, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок, викладений в ухвалі Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року є вірним за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Статтею 26 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін.

Позовна заява такої третьої особи має бути оформлена і подана згідно із загальними правилами подання позову (включаючи сплату судового збору, надіслання копії позову сторонам) та з урахуванням правил об'єднання позовних вимог.

У пункті 1.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її позовної заяви, що повинна відповідати вимогам статей 54 57 Господарського процесуального кодексу України, а не за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду (стаття 26 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами пункту 5 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький порушило приписи статті 54 Господарського процесуального кодексу України, Зокрема, вказавши на першому аркуші позовної заяви те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький є позивачем по даній справі, а не третьою особою з самостійними вимогами на предмет спору. Судова колегія зазначає, що навіть у випадку подання третьою особою позовної заяви та прийняття такої заяви до спільного розгляду з первісним позовом, особа яка подала таку заяву залишається третьою особою, проте з самостійними вимогами на предмет спору. Також, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з титульного аркушу позовної заяви незрозуміло процесуальний статус сторін за даною заявою. До того ж, скаржник в позовній заяві взагалі не навів доводів стосовно визначення свого процесуального статусу саме як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Щодо дотримання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький вимог пункту 4 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м.Кропивницький у своїй позовній заяві обґрунтувало заявлені вимоги про недійсність кредитного договору, чого достатньо для звернення до суду з окремим позовом в іншому позовному провадженні, проте не навело обґрунтування того, чому саме дана вимога має бути розглянута в межах даної справи з предметом спору про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним предметом спору про визнання недійсним договору поруки і додатку до Генерального договору.

У абзаці 6 пункту 3.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що підставою для повернення позовної заяви є також відсутність викладу обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та незазначення доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Питання про прийняття позовної заяви третьої особи, відмову в її прийнятті або про її повернення вирішується на загальних підставах згідно зі статтями 61 63 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, дійшовши висновку про те, що у відповідній заяві не зазначено обставин, на яких ґрунтується вимога третьої особи, та/або доказів, що підтверджують ці обставини, суд повертає заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 названого Кодексу.

Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом (наприклад, про визнання недійсним договору, тоді як первісний позов стосується стягнення заборгованості за тим же договором), позов третьої особи може бути повернуто на підставі пункту 5 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

Самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушене відповідачем. Третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу. Разом з тим, самостійна вимога повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога спрямована на будь-що, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути здійснена через подання самостійного позову.

Позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі. Предмет позову це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов.

Під час розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору. Третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький просить суд визнати недійсним кредитний договір від 19.09.2014 року №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ.

Предметом первісного позову у даній справі є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Одеський олійноекстракційний завод, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ за кредитними договорами від 21.08.2013 року №151213К17, від 10.06.2014 року №151214К12 та від 19.09.2014 року №151214К16/ЕЕР-17-EXIM, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 року №151308N2.

Предметом зустрічного позову у даній справі є визнання недійсним договору про внесення змін від 30.06.2015 року №151214Р24-1 до договору поруки від 30.07.2014 року №151214Р24 і визнання недійсною додаткової угоди від 10.06.2014 року № 151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 року №151308N2.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький мають розглядатись в порядку окремого позовного провадження, тому суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву скаржника без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки є необґрунтованими та не впливають на правомірність винесеної господарським судом ухвали.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України ухвала Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року у справі № 916/36/16 відповідає нормам процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірного висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіонпродукт-Україна, м. Кропивницький на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року у справі № 916/36/16 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2017 року у справі № 916/36/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6