Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

« 13» липня 2017 р. Справа № 927/621/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

юр. Адреса: 14021, м. Чернігів, вул.. Любецька,68

факт. Адреса: 14005, м. Чернігів, пр-т Миру,53

До відповідача: Аварійно рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області

14030, м. Чернігів, вул.. Захисників України,4

про стягнення 12846,83 грн.

Суддя Скорик Н.О.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 10-Д-1-0916 від 30.09.2016 представник

Від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 7 від 25.05.2017 представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача основного боргу 11868,12 грн. за поставку природного газу для потреб не побутових споживачів за договором № 41ABCrz409-17 від 31.03.2017 року, 642,50 грн. пені, 261,10 грн. інфляційних, 3% річних у розмірі 75,11 грн.

В судовому засіданні позивачем подано клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи та клопотання про повернення 1600,00 грн. надлишково сплаченої суми судового збору. Суд задовольнив клопотання позивача.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

В судовому засіданні 13.07.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Розглянувши подані матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2017 р. між постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (позивач по справі) та споживачем - Аварійно рятувальним загоном спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області (відповідач по справі) було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41ABCrz409-17 (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що постачальник зобовязується передати у власність споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем 091200000-6 Газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Пунктом 11.2. договору сторони передбачили, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Відповідно до п. 1.2. договору визначений річний плановий обсяг постачання газу до 1,300 тис. куб.м природного газу. Пунктом 1.3. договору плановий обсяг постачання газу по місяцях: березень 1,300 тис.м.куб.

Пунктом 2.3. договору сторони погодили, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п.4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві приєднання до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбаченим Кодексом ГРМ.

Розділом ІІ, зокрема п.2.9., п.п.2.9.1.,2.9.2.,2.9.3. договору сторони передбачили, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимоги Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акту приймання передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання передачі газу.

Ціна за 1000 куб.м природного газу визначена п.3.2. договору - з врахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становила: 9865.44 грн. за 1000 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%.

На виконання умов договору позивачем було здійснено поставку природного газу для потреб відповідача березні 2017 р. в обсязі 1,203 тис.куб.м.на загальну суму 11868,12 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу № ЧР300004577.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.2.1. договору сторони визначили, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу, заявленого на наступний розрахунковий період. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 4.2.3. договору).

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач вартість газу не оплатив. Заборгованість відповідача перед позивачем на день подачі позову склала 11868,12 грн.

Станом на день винесення рішення судом відповідач не надав доказів погашення заборгованості.

За таких обставин, вимоги позивача по стягненню 11868,12 грн. є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 261,10 грн. інфляційних за прострочку оплати боргу за березень 2017 р. за період з 01.04.2017 р. по 31.05.2017 р. та 75,11 грн. 3% річних за період з 11.04.2017 р. по 26.06.2017 р.

Відповідач не надав доказів оплати даних сум нарахувань.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 261,10 грн. інфляційних та 75,11 грн. 3% річних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкції може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товару (робіт, послуг).

У п. 6.2.1 договору сторони встановили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 642,50 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 11.04.2017 р. по 26.06.2017 р.

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України також визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Приймаючи до уваги, що поставка природного газу здійснювалась для потреб неприбуткової організації, а також те, що нараховані позивачем інфляційні втрати та три відсотки річних, які суд визнав обґрунтованими до стягнення, частково компенсують збитки позивача у звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, суд доходить висновку за можливе зменшити розмір пені заявленої позивачем до стягнення на 90% керуючись нормами ст.83 п.3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України. За таких обставин, пеня підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 64,25 грн.

У п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що судовий збір у разі зменшення розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, за поставлений природний газ своєчасно не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення 11868,12 грн основного боргу, 261,10 грн втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, 75,11 грн 3% річних та 64,25 грн пені, в решті позову відмовити.

Керуючись ст. 216, 230, 231, 233, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 625, 627, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з АВАРІЙНО-РЯТУВАЛЬНОГО ЗАГОНУ СПЕЦІАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З НАДЗВИЧАЙНИХ СИТУАЦІЙ У ЧЕРНІГІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, 14030, м. Чернігів, вул. Захисників України, 4, код 35194859 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ», вул. Любецька, 68, м. Чернігів, код 39576385, 11868,12 грн. боргу, 64, 25 грн. пені, 261,10 грн. інфляційних, 75,11 грн. річних, 1600 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 14.07.2017р.

Суддя Н.О.Скорик