ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Справа № 911/2622/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Енерджі», м.Умань

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез-Продукт», смт.Кодра

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградський регіональний центр з енергозбереження», м.Кіровоград

про визнання недійсним договору

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача 1: не зявився

Від відповідача 2: не зявився

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2622/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Енерджи» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез-Продукт» (відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградський регіональний центр з енергозбереження» (відповідач 2) про визнання недійсним договору поставки обладнання від 25.06.2014 року б/н щодо поставки генератора СF 80-12/850 вартістю 225 000,00 грн.

Провадження у справі №911/2622/16 порушено ухвалою від 19.08.2016 року та призначено справу до розгляду на 08.09.2016 року.

22.08.2016 року до початку розгляду спору позивачем подано заяву від 19.08.2016 року б/н про зміну предмета позову, в якій позивач фактично доповнив предмет позову новими вимогами, зокрема, просить визнати недійсними також договори, які укладені між позивачем та відповідачем1 з аналогічних підстав, що і заявлений у позові договір, зокрема:

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач 1зобовязувався передати у власність позивача гідротурбіну гідротурбіна «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Костюківська ГЕС);

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, на підставі якого відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.;

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач1зобовязувався передати у власність позивача гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Сокирянська ГЕС);

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, на підставі якого відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача генератор генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.;

-договір поставки від 25.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Підлісівська ГЕС);

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, на підставі якого відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.;

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Придністрянська ГЕС);

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, на підставі якого відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.;

- договір поставки від 25.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Слобода-Підлісівська ГЕС);

- договір поставки від 28.06.2014 року б/н, на підставі якого відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача генератор генератор CFW 173-16/180, вартістю 180 000,00 грн.;

- договір поставки від 28.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача турбіну горизонтальну марки GD 008-WZ-110, вартістю 345 000,00 грн. (Мякохідська ГЕС).

- договір поставки від 26.06.2014 року б/н, на підставі якого відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача генератор SF 185-20|1180, вартістю 375 000,00 грн.;

- договір поставки від 26.06.2014 року б/н, згідно з яким відповідач1 зобовязувався передати у власність позивача гідротурбіну ZD680- LMY-120, вартістю 840 200,00 грн. (Карачківська ГЕС).

Як визначено ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Таким чином, враховуючи, що в заяві про зміну предмету позову позивач фактично заявляє про доповнення предмету позову новими вимогами, які є однорідними, між тими ж сторонами і заявлені з аналогічних підстав, відповідні вимоги приймаються судом до розгляду на підставі ст. 58 Господарського процесуального кодексу України в матеріалах справи №911/2622/16.

В судовому засіданні 08.09.2016 року призначено у справі № 911/2622/16 судову економічну експертизу (експертизу документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності), проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_2 (04112, м. Київ, вул. С. Руданського, буд. 4/6, к. 312).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Відповідно до ухвали суду від 08.09.2016 року провадження у справі №911/2622/16 зупинено на час проведення судової експертизи, призначеної ухвалою від 08.09.2016 року.

18.11.2016 року до господарського суду повернулись матеріали справи №911/2622/16 разом з висновком судової економічної експертизи №2/11/79 від 17.11.2016 року.

Таким чином, обставини, що зумовили зупинення провадження відпали тому розгляд справи №911/2622/16 підлягає поновленню.

Відповідно до ухвали суду від 18.11.2016 року поновлено провадження у справі №911/2622/16 та призначено справу до розгляду на 06.12.2016 року.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору, у судове засідання 06.12.2016 року не зявились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали. Розгляд справи відкладався на 05.01.2017 року.

У звязку із відпусткою судді А.Ю.Кошика, судове засідання призначене на 05.01.2017 року не відбулося, тому розгляд справи №911/2622/16 перенесено на 24.01.2017 року.

В судовому засіданні 24.01.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідачів в судове засідання 24.01.2017 року не зявились.

У звязку з неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд, встановив:

У справі заявлено вимоги про визнання недійсними Договорів поставки (від 25.06.2014 року б/н щодо поставки генератора СF 80-12/850 вартістю 225 000,00 грн.; від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Костюківська ГЕС); від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки генератора СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525000,00 грн. (Сокирянська ГЕС); від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки генератора СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Підлісівська ГЕС); від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки генератора СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Придністрянська ГЕС); від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки генератора СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; від 25.06.2014 року б/н, щодо поставки гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Слобода-Підлісівська ГЕС); від 28.06.2014 року б/н, щодо поставки генератора CFW 173-16/180, вартістю 180 000,00 грн.; від 28.06.2014 року б/н, щодо поставки турбіни горизонтальної марки GD 008-WZ-110, вартістю 345 000,00 грн. (Мякохідська ГЕС); від 26.06.2014 року б/н, щодо поставки генератора SF 185-20|1180, вартістю 375 000,00 грн.; від 26.06.2014 року б/н, щодо поставки гідротурбіни ZD680- LMY-120, вартістю 840 200,00 грн. (Карачківська ГЕС).

Правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Згідно з приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує свої вимоги недодержанням іншою стороною оспорюваного правочину, а саме відповідачем 1 вимог ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України відповідно до яких правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також посиланням на ст.234 Цивільного кодексу України відповідно до яких правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним і визнається судом недійсним.

Згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, висловленою в пункті 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно з положеннями ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням означеного, суд зазначає, що фіктивність спірних правочинів, про яку заявляє позивач, має встановлюватися сукупністю наступних обставин: відсутністю первинних документів, які підтверджують здійснення відповідних господарських операцій за оспорюваними правочинами; відсутністю змін в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства позивача; відсутністю наміру всіх учасників оспорюваних правочинів створити правові наслідки на момент їх вчинення.

У матеріалах справи крім спірних Договорів містяться копії наданих позивачем: видаткової накладної №407/2 від 04.07.2014 року на генератор CF 80-12/850; акту приймання-передачі генератора CF 80-12/850 від 04.07.2014 року; видаткової накладної №407/1 від 04.07.2014 року на гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80; акту приймання-передачі гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80 від 04.07.2014 року (Костюківська ГЕС); видаткової накладної №407/4 від 04.07.2014 року на генератор CF 80-12/850; акту приймання-передачі генератора CF 80-12/850 від 04.07.2014 року; видаткової накладної №407/3 від 04.07.2014 року на гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80; акту приймання-передачі гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80 від 04.07.2014 року (Сокирянська ГЕС); видаткової накладної №807/4 від 08.07.2014 року на генератор CF 80-12/850; акту приймання-передачі генератора CF 80-12/850 від 08.07.2014 року; видаткової накладної №807/3 від 08.07.2014 року на гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80; акту приймання-передачі гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80 від 08.07.2014 року (Підлісівська ГЕС); видаткової накладної №207/2 від 02.07.2014 року на генератор CF 80-12/850; акту приймання-передачі генератора CF 80-12/850 від 02.07.2014 року; видаткової накладної №207/1 від 02.07.2014 року на гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80; акту приймання-передачі гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80 від 02.07.2014 року (Придністрянська ГЕС); видаткової накладної №607/2 від 06.07.2014 року на генератор CF 80-12/850; акту приймання-передачі генератора CF 80-12/850 від 06.07.2014 року; видаткової накладної №607/1 від 06.07.2014 року на гідротурбіну «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80; акту приймання-передачі гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80 від 06.07.2014 року (Слобода-Підлісівська ГЕС); видаткової накладної №2906/2 від 29.06.2014 року на генератор CFW 173-16/180; акту приймання-передачі генератора CFW 173-16/180 від 29.06.2014 року; видаткової накладної №2906/1 від 29.06.2014 року на турбіну горизонтальну марки GD 008-WZ-110; акту приймання-передачі турбіни горизонтальної марки GD 008-WZ-110 від 29.06.2014 року (Мякохідська ГЕС); видаткової накладної №807/2 від 08.07.2014 року на генератор SF 185-20/1180; акту приймання-передачі генератора SF 185-20/1180 від 08.07.2014 року; видаткової накладної №807/1 від 08.07.2014 року на гідротурбіну марки ZD680-LMY-120; акту приймання-передачі гідротурбіни марки ZD680-LMY-120 від 08.07.2014 року (Карачківська ГЕС);

Крім того, позивачем до матеріалів справи було надано копії: договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора CF 80-12/850) від 04.07.2014 року; акту надання послуг №28 від 03.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80) від 04.07.2014 року; акту надання послуг №29 від 03.10.2014 року (Костюківська ГЕС); договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора CF 80-12/850) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №24 від 03.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №27 від 03.10.2014 року (Сокирянська ГЕС); договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора CF 80-12/850) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №22 від 01.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №23 від 01.10.2014 року (Підлісівська ГЕС); договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора CF 80-12/850) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №20 від 01.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №21 від 01.10.2014 року (Придністрянська ГЕС); договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора CF 80-12/850) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №25 від 01.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (гідротурбіни «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80) від 10.07.2014 року; акту надання послуг №26 від 01.10.2014 року (Слобода-Підлісівська ГЕС); договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора CFW 173-16/180) від 30.06.2014 року; акту надання послуг №30 від 06.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (турбіни горизонтальної марки GD 008-WZ-110) від 30.06.2014 року; акту надання послуг №31 від 06.10.2014 року (Мякохідська ГЕС); договору на виконання робіт по монтажу обладнання (генератора SF 185-20/1180) від 10.04.2014 року; акту надання послуг №32 від 07.10.2014 року; договору на виконання робіт по монтажу обладнання (гідротурбіни марки ZD680-LMY-120 ) від 10.04.2014 року; акту надання послуг №33 від 07.10.2014 року (Карачківська ГЕС).

Як вбачається з викладених у позові та заяві про доповнення позовних вимог обставин, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за умовами спірних договорів відповідач1 мав поставити позивачу обладнання (генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; гідротурбіна «Каплан» марки ZDG-03-LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Костюківська ГЕС); генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; гідротурбіна «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Сокирянська ГЕС); генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; гідротурбіна «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Підлісівська ГЕС); генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; гідротурбіна «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Придністрянська ГЕС); генератор СF 80-12/850, вартістю 225 000,00 грн.; гідротурбіна «Каплан» марки ZDG-03- LMY-80, вартістю 525 000,00 грн. (Слобода-Підлісівська ГЕС); генератор CFW 173-16/180, вартістю 180 000,00 грн.; турбіна горизонтальна марки GD 008-WZ-110, вартістю 345 000,00 грн. (Мякохідська ГЕС); генератор SF 185-20|1180, вартістю 375 000,00 грн.; гідротурбіна ZD680- LMY-120, вартістю 840 200,00 грн. (Карачківська ГЕС), а відповідач2 в свою чергу мав здійснити його монтаж на обєктах позивача.

Однак, позивач стверджує, що відповідач 1, укладаючи спірні договори поставки обладнання, не мав наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими договорами, тобто без наміру здійснення фактичної поставки обладнання, оскільки після монтажу та запуску означеного обладнання в його роботі були виявлені суттєві недоліки, які відповідач 1 не усунув і заміну обладнання не здійснив.

Зокрема, позивач зазначає, що після спливу строку, встановленого домовленостями сторін для усунення виявлених недоліків, відповідач1 власними силами здійснив демонтаж і вивезення несправного обладнання, однак, заміну несправного обладнання не здійснив, в підтвердження чого надав суду копії відповідних додаткових угод до спірних договорів поставки та актів приймання-передання на повернення несправного обладнання.

У звязку з чим, для встановлення і підтвердження фактичних даних, які входять до предмета доказування в межах даної справи, та з'ясування судом усіх обставин спору, зокрема, щодо дійсності намірів відповідача1 поставити обладнання та відповідача2 надавати послуги по його монтажу, судом було призначено у справі № 911/2622/16 судову економічну експертизу (експертизу документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності), на вирішення якої були поставлені питання: чи підтверджується документальне та нормативне відображення у бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Енерджи» операцій з придбання, монтажу та введення в експлуатацію спірного обладнання та чи підтверджується документальне та нормативне відображення у бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградський регіональний центр з енергозбереження» операції з надання послуг по монтажу спірного обладнання.

Згідно з наданим суду висновком експертизи №2/11/79 від 17.11.2016 року встановлено, що операції з придбання та монтажу вказаного обладнання підтверджуються; підтверджується документальне та нормативне відображення у бухгалтерському обліку відповідача 2 операцій з надання послуг по монтажу вказаного обладнання.

Відповідно до ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При вирішенні питання про призначення у справі судової експертизи, судом враховано правову позицію, що викладена в абз. 1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» стосовно того, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що висновки експертизи мають значення для встановлення і підтвердження фактичних даних, які входять до предмета доказування в межах даної справи, та з'ясування судом усіх обставин спору, зокрема, щодо дійсності намірів відповідача1 поставити обладнання та відповідача2 надавати послуги по його монтажу.

Суд зазначає, що надані до матеріалів справи первинні документи мають усі ознаки та обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені положеннями ст.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже є підставою для бухгалтерського обліку і у встановленому порядку фіксують як факти здійснення між позивачем та відповідачем1 господарських операцій з поставки обладнання за спірними договорами, так і господарських операцій з монтажу цього обладнання, здійснюваних між позивачем та відповідачем2.

Фактичне здійснення господарських операцій з поставки та монтажу обладнання за спірними договорами, їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку підтверджується дослідженими судовим експертом первинними документами і суд враховує висновок експертизи №2/11/79 від 17.11.2016 року при вирішенні справи.

Отже, встановлені господарським судом та підтверджені висновком судової експертизи факти поставки та монтажу обладнання за спірними договорами, спростовують доводи позивача про їх фіктивність та не спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Суд також критично ставиться до доводів позивача про те, що відповідач1, укладаючи спірні договори поставки обладнання, не мав наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими договорами, тобто без наміру здійснення фактичної поставки обладнання, оскільки після монтажу та запуску означеного обладнання в його роботі були виявлені суттєві недоліки, які відповідач1 не усунув і заміну обладнання не здійснив.

Так, в обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що після спливу строку, встановленого домовленостями сторін для усунення виявлених недоліків, відповідач1 власними силами здійснив демонтаж і вивезення несправного обладнання, однак, заміну несправного обладнання не здійснив, в підтвердження чого надав суду копії відповідних додаткових угод до спірних договорів поставки та актів приймання-передання на повернення несправного обладнання.

У той же час, судом встановлено, що за умовами спірних договорів на поставку обладнання (п.4.2 та п.4.3) гарантійний строк щодо товару складає 12 (дванадцять місяців) або 400 (чотириста) мотогодин з дати передачі товару покупцю.

У разі виявлення покупцем недоліків (дефектів) товару протягом гарантійного терміну продавець зобовязаний за свій рахунок забезпечити усунення таких недоліків (дефектів), у тому числі здійснити необхідну заміну або ремонт дефектного товару в строк, не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати направлення покупцем письмового повідомлення про виявлені недоліки (дефекти), якщо сторони не встановлять інший термін виконання продавцем даного зобовязання.

Позивачем надано до матеріалів справи копію акту про виявлені недоліки обладнання від 28.11.2014 року, яким сторони зафіксували суттєві недоліки в роботі обладнання, виявлені після його монтажу та запуску - при зниженні рівня напірного фронту критичне падіння обертів гідроагрегату турбіна-генератор, неможливість в подальшому втримати частоту змінного струму.

У матеріалах справи також містяться копії наданих позивачем додаткових угод до спірних договорів поставки, укладених сторонами 28.11.2014 року, за умовами яких (п.п.1-2) відповідач1 зобовязувався усунути виявлені недоліки протягом 30 днів з моменту їх підписання, а у разі не усунення цих недоліків обладнання підлягало заміні або поверненню.

Позивач також надав до матеріалів справи копії актів приймання-передання на повернення несправного обладнання, складених сторонами 29.12.2014 року.

Суд зазначає, що вказані документи є доказами, які свідчать про невиконання відповідачем1 своїх договірних зобовязань із заміни несправного обладнання, що було поставлене ним позивачу на підставі спірних договорів. Втім, це не спростовує факту поставки обладнання як такої, а отже не є підставою для визнання спірних договорів недійсними. Крім того, невиконання чи неналежне виконання зобовязання згідно зі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України не визначено підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому, суд також враховує висновок експертизи №2/11/79 від 17.11.2016 року, яким підтверджується факт повернення обладнання постачальнику для його заміни.

Це також повністю кореспондує правовій позиції Вищого господарського суду України, висловленій в пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірних правочинів недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом ст.36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору? письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Враховуючи встановлені в ході розгляду спору обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені і безпідставні, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик