ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17.07.2017 Справа № 904/7343/17

Суддя Бондарєв Е.М. , розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКБ Технофільтр", м. Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європак", м. Дніпро

про стягнення безпідставно перерахованих коштів

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "СКБ Технофільтр" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європак" про стягнення безпідставно перерахованих коштів у сумі 11 139,36 грн.

Розглянувши позовні матеріали, господарський суд вважає їх таким, що підлягають поверненню без розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 2 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах

- позовна заява майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- позовна заява немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, у супереч зазначеним вимогам, позивачем не надано доказів сплати судового збору.

Натомість, позивач у позові просить суд звільнити його від сплати судового збору, обґрунтовуючи це тим, що постановою Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015 року у справі №925/1333/15 товариство з обмеженою відповідальністю "СКБ Технофільтр" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру в ході якої було встановлено відсутність майна і грошових коштів на розрахункових рахунках позивача.

У зв'язку з чим товариство з обмеженою відповідальністю "СКБ Технофільтр" позбавлено можливості сплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі.

Розглянувши викладене в позовній заяві клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, господарський суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачена можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати цього збору з урахуванням майнового стану сторони.

Відповідно до пункту 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, сторона повинна навести доводи і надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 року №484-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

В контексті статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення та звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Наведені заявником обставини не мають характеру виключних, оскільки самі лише обставини, пов'язані з банкрутством підприємства позивача та відсутністю грошових коштів у ліквідатора, не можуть вважатись підставою для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, суд зазначає, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на ліквідатора, крім іншого, покладено обов'язок пред'явлення до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту, вжиття заходів, спрямованих на пошук та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що з основного рахунку банкрута проводяться виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних з ліквідаційною процедурою. У першу чергу, крім інших, задовольняються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді, у тому числі витрати, на оплату судового збору.

Відповідно до вимог ч. 4,5,6 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Заявником не надано доказів, що його майновий стан об'єктивно перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

При цьому суд приймає до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Суд зазначив, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю правовою природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Відповідно суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин повернення позову для надання позивачеві можливості усунути допущені порушення не є порушенням його права на доступ до правосуддя, оскільки тимчасове обмеження відповідає чинному законодавству і не позбавляє права позивача на судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що повернення позовної заяви на підставах, визначених ст. 63 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачено діючим законодавством та не є відмовою в доступі до правосуддя в розумінні Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення, у зв'язку з чим позивач не позбавлений права повторно звернутись з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п. 4 частини першої ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ліквідатора товариство з обмеженою відповідальністю "СКБ Технофільтр" Голінного А.М. про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви відмовити.

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток: - позовна заява №б/н від 10.07.2017 року з додатками на 21 аркушах;

- конверт.

Суддя Е.М. Бондарєв