КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. Справа№ 910/23988/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шинкаренко С.В. - представник, дов. № 4 від 13.04.2017;

від відповідача: Ігнатенко В.І. - представник, дов. № 01-3/08 від 02.01.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017

у справі № 910/23988/16 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

до Державної служби України з надзвичайних ситуацій

про стягнення 415 093,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАз" з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення 415 093,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 позовні вимоги задоволено частково; підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 316 445,04 грн. інфляційні втрати, 98 259,66 грн. 3% річних та 6 220,57 грн. витрати по сплаті судового збору; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 прийнято апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 20.06.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У зв`язку з відпусткою судді-учасника колегії суддів Коротун О.М., відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.06.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 матеріали справи № 910/23988/16 з розгляду апеляційної скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 прийнято до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 11.07.2017.

У зв`язку з перебуванням суддів Суліма В.В., Майданевича А.Г. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.07.2017 було визначено склад суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 прийнято матеріали справи № 910/23988/16 з розгляду апеляційної скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 до свого провадження.

07.07.2017 відповідачем через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про залучення/заміну належним відповідачем Державну казначейську службу України.

Згідно із ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У постанові Вищого господарського суду України від 06.09.2011 у справі № 9/400 за позовом Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне казначейство України про стягнення 7 526 436,30 грн., встановлено, що відповідач, як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором № 21-6/30 і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і Державного казначейства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів розглянувши клопотання про залучення/заміну належним відповідачем Державну казначейську службу України, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні 11.07.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.07.2017 просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

04.08.2009 між Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» у формі відкритого акціонерного товариства та Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи укладено договір №21-6/30 на поставку останньому п'яти пожежно-рятувальних автоцистерн АЦ-60 (65053) від 04.08.2009 року (далі - Договір).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на суму 6 007 500,00 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним договором позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 у справі № 9/400, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2011, Вищого господарського суду України від 06.09.2011 та Верховного суду України від 26.12.2011, стягнуто з МНС України 6 007 500 грн. - основного боргу за поставлені автомобілі; 108 135,00 грн. - 3 % річних за період з 17.12.2009 по 29.07.2010; 276 345,00 грн. - втрат від інфляції за період з січня 2009р. по березень 2010р.

20.12.2010 видано наказ про примусове виконання вказаного рішення.

З урахуванням прийнятого 09.12.2012 Президентом України Указу "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" №1085/2010 ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2011 у справі № 9/400 Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи замінено на правонаступника - Міністерство надзвичайних ситуацій України (; 01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55).

З урахуванням прийнятого 24.12.2012 Президентом України Указу №726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" ухвалою Господарського суду міста Києва 19.02.2013 замінено стягувача та боржника у виконавчому провадженні за рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 на правонаступників, а саме:

- стягувача: з Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства замінено на Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" (; 39631, м. Кременчук, вул. Київська, 62);

- боржника: з Міністерства надзвичайних ситуацій України замінено на Державну службу України з надзвичайних ситуацій (; 01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55).

Враховуючи вищевикладене, оплата боргу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи має здійснюватись його правонаступником - Державною службою України з надзвичайних ситуацій на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" - правонаступника Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства.

Враховуючи непогашення заборгованості за поставлені автомобілі ПАТ «АвтоКрАЗ» звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій як правонаступника Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на свою користь 1 087 357,50 грн. - втрат від інфляції та 676 460, 96 грн. - 3 % річних за договором від 04.08.2009 №21-6/30 на поставку продукції спеціального призначення - пожежно-рятувальних автоцистерн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі № 910/12992/14 позов задоволено повністю, стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ПАТ «АвтоКрАЗ», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 1 429 785,00 коп. - інфляційних витрат за період з серпня 2010р. по червень 2014р., 706 580,75 грн. - три проценти річних за період з 30.07.2010 по 30.06.2014.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 у справі № 910/12992/14 рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 06.04.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 скасовано, резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 викладено у наступній редакції: «Позов задовольнити частково, стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, м. Кременчуг, вул. Київська, 62; Код: 05808735) інфляційні втрати за період липень 2011р. - червень 2014. включно, в розмірі 627 042,69 грн., три проценти річних за період з 27.06.2011 по 30.06.2014 в розмірі 526 555,75 грн. та судові витрати в розмірі 23 072,75 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Враховуючи непогашення заборгованості за поставлені автомобілі ПАТ «АвтоКрАЗ» у 2015 році звернулось до суду з позовом про стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій, як правонаступника Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на свою користь 3 283 830,06 грн. - втрат від інфляції (за період з 01.07.2014р. по 31.08.2015р.) та 210 838,56 грн. - 3 відсотки річних (за період з 01.07.2014р. по 31.08.2015р.) за договором від 04.08.2009 № 21-6/30 на поставку продукції спеціального призначення - пожежно-рятувальних автоцистерн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/26630/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» 210 838,56 грн. - 3% річних (за період з 01.07.2014 по 31.08.2015), 3 283 830,06 грн. - інфляційних втрат (за період з 01.07.2014 по 31.08.2015), 52 420,00 грн. судового збору.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання; однак, водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються; при цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України. (п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", із змінами і доповненнями).

Як роз'яснено в п. 9 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних відносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, отже, зупинення виконання судового рішення не впливає на право кредитора одержання сум відповідно до ст. 625 ЦК України за весь період прострочення зобов'язання.

Пунктом 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно із ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 у справі № 9/400 набрало законної сили.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, що 18.03.2016 рішення у справі № 9/400 виконане повністю, відшкодовано позивачу суму основного боргу за поставлені автомобілі, інфляційні витрати та 3% річних на загальну суму 6 391 980,00 грн.

У зв'язку із чим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 316 445,04 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2015р. по березень 2016р. та 98 648,20 грн. 3% річних за період з 01.09.2015 по 18.03.2016.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; пунктом 1 частини 2, частинами 3, 5 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факти порушення грошового зобов'язання відповідачем щодо оплати за договором від 04.08.2009 № 21-6/30 на поставку продукції спеціального призначення - пожежно-рятувальних автоцистерн встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 у справі № 9/400.

Здійснивши перерахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих позивачем, враховуючи правильний період нарахування, а саме: неврахування до періоду прострочення дня виконання основного зобов'язання, апеляційний господарський суд погоджується із висновками господарського суду першої інстанції, вважає суми інфляційних нарахувань у розмірі 316 445,04 грн. та 3% річних у розмірі 98 259,66 грн. обгрунтованими, правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Посилання скаржника на положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який набрав чинності 01.01.2013, є безпідставним, оскільки зазначеним Законом не змінюється зобов'язана сторона за договором та не встановлюється обов'язок Державної казначейської служби України сплачувати заборгованість відповідача, яка виникла за договором від 04.08.2009.

Крім того, як вже зазначалось, у постанові Вищого господарського суду України від 06.09.2011 у справі № 9/400 за позовом Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне казначейство України про стягнення 7 526 436,30 грн., встановлено, що відповідач, як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором № 21-6/30 і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і Державного казначейства України.

Враховуючи викладене, посилання скаржника про те, що під час прийняття рішення судом першої інстанції було допущено порушення підвідомчість справ господарським судам, закріпленої у статті 12 ГПК України, також є безпідставним.

Також слід зазначити наступне.

В ч. 1 ст. 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як роз'яснено в п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013, із змінами і доповненнями, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 910/23988/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/23988/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

Б.В. Отрюх