ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.07.2017 Справа №905/1013/17

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна», м.Львів, ,

до відповідача, Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», м.Вугледар Донецької області, ,

про стягнення 72004,56 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна», м.Львів, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №01/852 від 27.12.2016р. до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», м.Вугледар Донецької області, про стягнення суми боргу за отриманий товар у розмірі 72004,56 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1013/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 10.05.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1013/17.

Розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору поставки №33 від 09.01.2014р. із відповідачем, неналежне виконання останнім за ним своїх грошових зобовязань в частині оплати вартості переданого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір поставки №33 від 09.01.2014р. із додатковою угодою №б/н від 04.06.2014р. до нього; видаткові накладні №26 від 09.01.2014р., №48 від 11.01.2014р., №153 від 17.01.2014р., №222 від 22.01.2014р., №418 від 03.02.2014р., №655 від 13.02.2014р., №786 від 21.02.2014р., №988 від 06.03.2014р., №1176 від 17.03.2014р., №1310 від 24.03.2014р., №1439 від 31.03.2014р., №1582 від 07.04.2014р., №1766 від 16.04.2014р., №1931 від 28.04.2014р., №2152 від 12.05.2014р., №2261 від 15.05.2014р., №2519 від 29.05.2014р., №2706 від 10.06.2014р., №3033 від 24.06.2014р., №3176 від 02.07.2014р., №3358 від 09.07.2014р., №3590 від 18.07.2014р., №3922 від 08.08.2014р., №4726 від 18.09.2014р., №5325 від 17.10.2014р., №6859 від 30.12.2014р.; довіреності відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей №6 від 09.01.2014р., №163 від 28.01.2014р., №365 від 04.03.2014р., №552 від 04.04.2014р., №738 від 12.05.2014р., №881 від 06.06.2014р., №949 від 24.06.2014р., №1098 від 05.08.2014р., №1134 від 17.09.2014р., №1153 від 15.10.2014р., №1250 від 30.12.2014р.; кредитові повідомлення за 24.01.2014р., за 13.02.2014р., за 21.02.2014р., за 06.03.2014р., за 14.03.2014р., за 21.03.2014р., за 28.03.2014р., за 07.04.2014р., за 15.04.2014р., за 25.04.2014р., за 08.05.2014р., за12.05.2014р., за 28.05.2014р., за 06.06.2014р., за 01.07.2014р., за 02.07.2014р., за 17.07.2014р., за 11.09.2014р., за 15.09.2014р., за 19.09.2014р., за 14.10.2014р., за 29.12.2014р.; претензія №01/790 від 07.12.2016р. з додатком №1 до неї; опис вкладення у цінний лист, датований 12.12.2016р., фіскальний чек №б/н від 12.12.2016р., виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №919421 щодо позивача, витяг з сайту Міністерства юстиції України «Безкоштовний запит» щодо відповідача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.526, 610, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України та ст.ст.54-57, 82 Господарського процесуального кодексу України.

26.05.2017р. від представника позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано супровідний лист №01/408 від 23.05.2017р., до якого додано документи, наведені у переліку.

13.06.2017р. від представника позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано пояснення №01/446 від 09.06.2017р., у яких свідчить про поставку відповідачу товару на суму 606480,00 грн., який оплачено в сумі 534475,44 грн.; вказано на допущення помилки у позовній заяві, яка не впливає на загальну суму поставки; зазначено, що усі замовлення відповідач проводив у телефонному режимі з врахуванням виробничої необхідності підприємства відповідача; підкреслено, що позивач йшов на зустріч таким замовленням на поставку товару без його попередньої оплати з врахуванням того, що існує виробнича необхідність у поставці товару для відповідача, співпраця між сторонами була тривала та взаємовигідна; звернуто увагу суду, що поставка товару відбувалась зі складу у місті Горлівка Донецької області, тому специфікації за договором виявити не має можливості у звязку з проведенням АТО.

Представник позивача у судовому засіданні 06.07.2017р. не зявився.

Представник відповідача у судове засідання 06.07.2017р. не зявився, витребувані судом документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості сторін для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

Відповідно до статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

09.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна» (Постачальник) та Державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» (Покупець) укладено договір поставки №33, строком дії у відповідності до його п.8.1 до 31.12.2014р. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, які мали місце протягом строку дії договору.

Згідно п.1.1 договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (Продукція), а Покупець зобовязується прийняти продукцію, що поставляється у його власність, та своєчасно оплатити її вартість, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору номенклатура, кількість та ціна продукції обумовлюються у специфікаціях/додатках, які є невідємною частиною цього договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до цього договору (п.3.1 договору).

Умови поставки продукції СРТ (склади ОП ДП «ДВЕК»), згідно Інкотермс-2010, якщо інше не обумовлено у відповідних специфікаціях/додатках до цього договору (п.3.2 договору).

Строк поставки: протягом 3-х робочих днів після отримання 100% попередньої оплати заявленої партії продукції, якщо інше не передбачено у відповідних специфікаціях/додатках до цього договору (п.3.3 договору).

За змістом п.3.8 датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупроводжуючих накладних, наданих Постачальником, про приймання продукції.

Розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником, за цим договором здійснюються Покупцем за рахунок власних коштів підприємства у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у вигляді попередньої оплати у розмірі 100% вартості заявленої партії продукції (п.4.2 договору).

Позивач свідчить про неможливість представити суду специфікацію/ії, на підставі якої/их відбулась поставка товару у спірних правовідносинах.

Разом з цим, відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні, накладні являються первісними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності.

Системний аналіз Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах свідчить про те, що у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів на підставі первинних документів. Останні для надання їм юридичної сили доказовості в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України повинні мати крім обовязкових реквізитів додаткові в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій. Тобто, в якості доказу первинні документи мають містити повні дані про конкретні господарські операції та підставу їх здійснення.

Як свідчать матеріали справи фактично позивач здійснив поставку обумовленої вище продукції відповідачу за видатковими накладними №26 від 09.01.2014р., №48 від 11.01.2014р., №153 від 17.01.2014р., №222 від 22.01.2014р., №418 від 03.02.2014р., №655 від 13.02.2014р., №786 від 21.02.2014р., №988 від 06.03.2014р., №1176 від 17.03.2014р., №1310 від 24.03.2014р., №1439 від 31.03.2014р., №1582 від 07.04.2014р., №1766 від 16.04.2014р., №1931 від 28.04.2014р., №2152 від 12.05.2014р., №2261 від 15.05.2014р., №2519 від 29.05.2014р., №2706 від 10.06.2014р., №3033 від 24.06.2014р., №3176 від 02.07.2014р., №3358 від 09.07.2014р., №3590 від 18.07.2014р., №3922 від 08.08.2014р., №4726 від 18.09.2014р., №5325 від 17.10.2014р., №6859 від 30.12.2014р. на загальну суму 606480,00 грн. Останнім її прийнято, що підтверджується підписами сторін та печаткою позивача на даних документах.

Повноваження осіб, які здійснили приймання зазначеної продукції підтверджується довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей №6 від 09.01.2014р., №163 від 28.01.2014р., №365 від 04.03.2014р., №552 від 04.04.2014р., №738 від 12.05.2014р., №881 від 06.06.2014р., №949 від 24.06.2014р., №1098 від 05.08.2014р., №1134 від 17.09.2014р., №1153 від 15.10.2014р., №1250 від 30.12.2014р.

Доказів наявності заперечень щодо кількості переданого товару, а також порядку передачі та інших зауважень суду не надано, з матеріалів справи не вбачається.

Крім того, ці первинні документи містять посилання на вищезазначений визначений в якості правової підстави заявлених позовних вимог договір.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем видаткові накладні є належними доказами здійснення передачі відповідачу продукції та прийняття його останнім в межах договору поставки №33 від 09.01.2014р.

Зазначені обставини у порядку статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України не спростовано.

Як визначено ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Як вбачається з ч.1, ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, ч.1 ст.181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, враховуючи наведені норми матеріального права та визначені обставини, наявність підпису уповноважених осіб позивача та відповідача на первинній документації, суть умов правочину - найменування сторін, асортимент та вартість товару, зазначені особи погодили у вищенаведений спосіб номенклатуру, найменування, одиницю виміру, кількість товару, ціну за одиницю товару, що підлягає постачанню за договором поставки №33 від 09.01.2014р.

За викладених обставин, позивачем належним чином доведено факт виконання обовязку щодо передачі продукції у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов, визначених означеним договором.

Як встановлено вище, суд розглядає видаткові накладні як первинний документ у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та умов укладеного між сторонами правочину, що відображає здійснення господарської операції у межах договору №33 від 09.01.2014р.

Таким чином, погодження вартості товару сторонами слідує з фактичного його прийняття та підписання видаткових накладних.

Також, суд вважає за доцільне зауважити на тому, що майнові зобовязання, у розумінні ст.175 Господарського кодексу України, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одночасно, відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи дати складання видаткових накладних, що є підтвердженням виконання зобовязань позивачем за правочином у розумінні п.3.8 договору поставки №33 від 09.01.2014р., прийняття продукції відповідачем та перехід права власності на нього у відповідності до умов договору поставки, за висновками суду момент, що обумовлює зобовязання відповідача здійснити повний розрахунок за поставлений концентрат за видатковими накладними №26 від 09.01.2014р., №48 від 11.01.2014р., №153 від 17.01.2014р., №222 від 22.01.2014р., №418 від 03.02.2014р., №655 від 13.02.2014р., №786 від 21.02.2014р., №988 від 06.03.2014р., №1176 від 17.03.2014р., №1310 від 24.03.2014р., №1439 від 31.03.2014р., №1582 від 07.04.2014р., №1766 від 16.04.2014р., №1931 від 28.04.2014р., №2152 від 12.05.2014р., №2261 від 15.05.2014р., №2519 від 29.05.2014р., №2706 від 10.06.2014р., №3033 від 24.06.2014р., №3176 від 02.07.2014р., №3358 від 09.07.2014р., №3590 від 18.07.2014р., №3922 від 08.08.2014р., №4726 від 18.09.2014р., №5325 від 17.10.2014р., №6859 від 30.12.2014р. є таким, що настав.

Згідно кредитових повідомлень за 24.01.2014р., за 13.02.2014р., за 21.02.2014р., за 06.03.2014р., за 14.03.2014р., за 21.03.2014р., за 28.03.2014р., за 07.04.2014р., за 15.04.2014р., за 25.04.2014р., за 08.05.2014р., за12.05.2014р., за 28.05.2014р., за 06.06.2014р., за 01.07.2014р., за 02.07.2014р., за 17.07.2014р., за 11.09.2014р., за 15.09.2014р., за 19.09.2014р., за 14.10.2014р., за 29.12.2014р., беручи до уваги призначення платежів з посиланням на договір №33 від 09.01.2014р., твердження позивача, що не спростовані у порядку господарського процесуального законодавства, оплата за концентрат для приготування гідравлічних рідин проведена у загальному розмірі 534475,44 грн.

З представленого позивачем акту звірки взаєморозрахунків між сторонами станом за період з 09.01.2014р. по 17.05.2017р. рахується сума основного боргу у розмірі 72004,56 грн., означені вище оплати віднесені у рахунок погашення перелічених зобовязань.

Доказів протилежного суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Отже, як слідує з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Постачальником у сумі 72004,56 грн. не виконано.

З огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за отриману продукцію у розмірі 72004,56 грн. є обґрунтованими, доведеними належним чином, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна», м.Львів, до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», м.Вугледар Донецької області, про стягнення суми боргу за отриманий товар у розмірі 72004,56 грн., задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» (85670, Донецька область, м.Вугледар, , банківські реквізити не вказано) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна» (79069, Львівська область, м.Львів, вул.Шевченка, буд.327А, , п/р№9001 в філії КІБ ПАТ «Креді ОСОБА_1» м.Київ, МФО 300379) суми боргу у розмірі 72004,56 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1600,00грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У судовому засіданні 06.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 11.07.2017р.

Суддя О.В. Кротінова