КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ 927/302/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Овчиннікова О.С. - представник, дов. б/н від 06.04.2017;

від відповідача: Шевченко Р.В. - представник, дов. № 01-24/894 від 15.06.2017;

від третіх осіб: 1. не з'явився;

2. Сааді Р.М. - адвокат, свідоцтво № 214/н від 27.03.2006;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон Козелець"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017

у справі № 927/302/17 (суддя Бобров Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон Козелець"

до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області; Товариство з обмеженою відповідальністю "Бобровицький молокозавод"

про визнання укладеними додаткових угод

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернігівської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» з позовом до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання укладеними додаткових угод.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017 у справі № 927/302/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017 у справі № 927/302/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання укладеними додаткових угод.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017 у справі № 927/302/17 до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.06.2017.

Представник третьої особи-1 у судове засідання 27.06.2017 не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017 у справі № 927/302/17 в апеляційному порядку, за відсутності представника третьої особи-1, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 27.06.2017 представник позивача просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017 у справі № 927/302/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання укладеними додаткових угод.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.06.2017 заперечив проти доводів викладених у апеляційній скарзі та просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2017 залишити без змін.

Представник третьої особи-2 у судовому засіданні 27.06.2017 надав додаткові пояснення по суті спору.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем, згідно із розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 22.11.2012 № 713, 01.08.2013 укладені договори оренди землі, за якими відповідач передав позивачу в короткострокову оренду земельні ділянки, в розмірі невитребуваних земельних часток (паїв) та проектних доріг, до моменту їх витребування власниками, терміном на 3 роки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території колишніх КСП на території: Патютинської сільської ради 16 земельних ділянок, загальною площею 36,5468 га; Бобруйківської сільської ради 25 земельних ділянок, загальною площею 58,4136 га; Берлозівської сільської ради 24 земельні ділянки, загальною площею 16,749 га; Олексіївшинської сільської ради 70 земельних ділянок, загальною площею 145,4295 га; Лемешівської сільської ради 49 земельних ділянок, загальною площею 102,0696 га.

Відповідно до п.п. 8 договорів сторони визначили, що після закінчення строку договору позивач має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі позивач повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово відповідача про намір продовжити його дію.

Тобто сторони визначили, що відповідач мав звернутись до позивача з письмовим повідомленням про намір продовження дії договорів не пізніше ніж до 02.06.2016.

Розглядаючи спір по суті у даній справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Згідно частини 1 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до статті 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

В постанові Верховного суду України від 25.02.2015 у справі № 6-10цс15 (правові висновки в якій на підставі ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими для судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права), суд касаційної інстанції дійшов висновку про наступне.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди: на підставі ч.ч.1-5 ст. 33 та на підставі ч.6 ст. 33 Цього Закону.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 наведеного Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у строк, передбачений п. 8 договорів, звернувся до відповідача з листом від 26.01.2016 вих. № 50003, вх. № 9-47/01-17 від 28.01.2016, в якому просив продовжити термін оренди землі згідно із договорами від 01.08.2013 на 10 років та додав до цього листа копії договорів оренди, Статут (завірену копію), Свідоцтво про державну реєстрацію (завірену копію) та Свідоцтво платника ПДВ (завірену копію).

Однак проектів додаткових угод до листа від 26.01.2016 позивачем не додано.

14.06.2016 позивач звернувся до відповідача із листом № 72, в якому просив продовжити термін оренди землі згідно із договорами від 01.08.2013 на строк, не менший, ніж передбачено вимогами чинного законодавства.

Також після закінчення строку дії договорів позивач звернувся до відповідача із листом від 24.10.2016 № 103, в якому просив передати в оренду невитребувані земельні частки (паї), що знаходяться на території Патютинської, Бобруйківської, Лемешівської, Берлозівської та Олексіївщинської сільських рад Козелецького району Чернігівської області, вказавши земельну площу цих не витребуваних земельних часток (паїв) у розрізі сільських рад. У листі позивач повідомив, що технічна документація та витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку передані в Управління Держгеокадастру у Козелецькому районі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у зазначеному листі позивач не посилається на договори від 01.08.2013, а вказана в листі загальна площа земельних ділянок у розрізі сільських рад є іншою, ніж визначена у договорах.

Відповідач у відповідь на вказаний вище лист, листом від 10.11.2016 № 01-17/1734, повідомив позивачу, що останньому відмовлено у продовжені строку оренди невитребуваних земельних часток (паїв), які знаходяться на території Патютинської, Бобруйківської, Лемешівської, Берлозівської та Олексіївщинської сільських рад Козелецького району Чернігівської області по причині несвоєчасного подання всіх необхідних документів для продовження терміну оренди. Також вказується про необхідність приведення у відповідність до законодавства документів, які підтверджують право користування (оренди) всіма земельними ділянками, які знаходяться в обробітку позивача та сплати відповідних податків.

Позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням від 09.11.2016 № 108 про поновлення договору оренди землі, відповідно до якого були додані проекти додаткових угод до договорів.

Однак копій цих проектів додаткових угод позивачем суду не надано.

В подальшому позивач звертався до відповідача з листами, а саме:

- від 09.12.2016 № 114 - у якому позивач заперечує щодо відмови останньому у продовженні договорів оренди не витребуваних земельних часток (паїв), оскільки відповідачем не зазначено у відмові, яких саме документів з боку позивача не надано та просив переглянути рішення та поновити позивачу договори оренди;

- від 15.12.2016 № 116 - у якому позивач просив поновити договори оренди від 03.08.2013 на невитребувані земельні частки (паї).

Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Порядок поновлення (пролонгації) договору оренди землі визначено у ст.33 Закону № 161.

Згідно з ст.33 Закону № 161 по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Отже ця стаття об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Зокрема, у ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону № 161 передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків.

Так, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону № 161 та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та про своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону №161 передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону №161, необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14.

Як вже зазначалось, позивачем до листа від 26.01.2016 за № 50003 про продовження терміну оренди землі, надісланого відповідачу, не додано проектів додаткових угод.

Таким чином, позивачем не дотримано та не виконано вимоги ч. 3 ст. 33 Закону № 161, якою передбачено, що направлення проекту додаткової угоди є обов'язком орендаря, а відсутність проекту додаткової угоди не дає можливості орендодавцю розглянути його, перевірити проект на відповідність вимогам закону, узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору, і, за відсутності заперечень, прийняти рішення про поновлення договору оренди землі та укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, тобто здійснити дії, передбачені ч.5 ст.33 Закону №161.

Крім того, як вбачається із копій Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельних ділянок, орендованих позивачем за договорами, в порівнянні з нормативною грошовою оцінкою, зазначеною у п.5 договорів, суттєво зросла, що є обов'язковою підставою для перегляду такої істотної умови договорів як орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч.1 ст.15 Закону №161), її узгодження сторонами в додаткових угодах до Договорів.

Щодо листа позивача від 14.06.2016 № 72, направленого відповідачу до закінчення строку дії договору, то до нього позивачем також не було додано проектів додаткових угод.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що внаслідок вказаних порушень позивачем вимог ч.ч.2-5 Закону №161, переважне право позивача на укладення договорів на новий строк припинилося, строк дії договорів закінчився. Також суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пролонгації договорів відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону № 161, тобто їх поновлення на той самий строк ї на тих самих умовах, які були передбачені ними.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Така ж норма закріплена і у ч. 9 ст. 93 Земельного кодексу України, відповідно до якої відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі - Закон № 161) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У п.п. 2.9 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України» від 17 травня 2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що з урахуванням положень статті 3 ЗК України правове регулювання відносин, пов'язаних з орендою земельних ділянок, здійснюється спеціальним земельним законодавством, а договір оренди землі не є тотожнім зобов'язанням найму, визначеним у ЦК України.

Твердження скаржника про те, що Закон №161 не підлягає безпосередньому застосуванню, так як він не регулює орендні відносини, в яких об'єктом оренди виступають невитребувані (несформовані) земельні ділянки, є безпідставним, оскільки Закон № 161 є спеціальним Законом, який визначає засади набуття, реалізації і припинення права на оренду земельних ділянок, тобто його норми підлягають переважному застосуванню у разі виникнення колізії з нормами ЦК України.

Посилання скаржника на те, що відповідачем у відмові у продовження договорів оренди не вказано яких саме документів позивачем не надано, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки зобов'язання орендаря до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі додати проект додаткової угоди передбачено законом, в той час як у разі недодання орендарем проекту додаткової угоди нормами законодавства не зобов'язано орендодавця повідомити про це орендаря.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржника не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.06.2017 у справі № 927/302/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.06.2017 у справі № 927/302/17 залишити без змін.

3. Справу № 927/302/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Повний текст постанови складено 04.07.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім