номер провадження справи 9/10/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 Справа № 908/948/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72)

про стягнення 185659,98 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 18-95 від 26.12.2016 р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 20-418 від 18.04.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь грошових коштів в розмірі 185659,98 грн., з яких: сума 168195,46 грн. пеня, сума 17464,52 грн. три проценти річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.05.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/948/17, справі присвоєно номер провадження № 9/10/17, судове засідання призначено на 24.05.2017р. В судовому засіданні, відкритому 24.05.2017р., оголошено перерву до 08.06.2017р. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.06.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено на шість днів за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 11.07.2017 р.

Справу розглянуто 11.07.2017р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав вимоги, викладені у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 526, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 217, 231 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. Вказує, що пунктом 3.3 укладеного між сторонам договору встановлено, що ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ПАТ «ЗФЗ» протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару. Датою поставки товару та моментом переходу права власності вважається дата оформлення Постачальником накладної перевізника (ПАТ «ЗФЗ»), при спільному прийманні, та визначення ваги на ПАТ «ЗФЗ», підтвердженому сертифікатом якості Постачальника (п. 2.1.1 Договору). Вказує, що позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином, згідно із специфікаціями до Договору, ПАТ «ЗФЗ» в термін з 30.09.2016р. по 31.12.2016р. поставило та передало у власність ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» феросплави. В свою чергу, відповідачем вартість отриманого товару сплачено, проте, з порушенням строків перерахування грошових коштів за поставлені феросплави. За доводами позивача, неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді передбачених договором та законом санкцій.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Згідно з п. 3.8 Договору, позивач засобами факсимільного або електронного зв'язку, передає відповідачу протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару, рахунок на відвантажений товар, з подальшим наданням оригіналів протягом 5 календарних днів з дати поставки товару та при наявності підписаної обома Сторонами Специфікації, наступні документи: Рахунок Постачальника, оформлений у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995р. № 88; Сертифікат якості; в день виникнення у нього податкових зобов'язань по ПДВ з операціями, що здійснювались на виконання даного договору: зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПКУ та надати її покупцеві в електронній формі через систему ОСОБА_3 в день реєстрації; податкову накладну оформити на державній мові і у відповідності до вимог податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом. За доводами відповідача, позивачем порушено умови договору щодо передачі відповідачу повного пакету товаросупровідних документів. Позовна заява не містить будь-яких посилань позивача на конкретні докази своєчасності надання повного пакету товаросупровідних документів, до позовної заяви не додано жодних доказів своєчасного надання документів на адресу відповідача ані поштовим зв'язком, ані кур'єрською доставкою чи нарочно. Відповідач вказує, що оскільки у нього не було можливості здійснення оплати за поставлений товар у порядку та строк, встановлений даним Договором через несвоєчасність надання позивачем документів передбачених у пункті 3.8 Договору, нарахування суми пені та 3% річних є безпідставним. Крім того, відповідач посилається на неналежність наданого позивачем розрахунку суми позову, оскільки він не містить періоду за який нараховується пеня. Просить в позові відмовити.

Також відповідачем заявлені клопотання про відстрочку виконання рішення на 1 рік та про зменшення розміру пені на 50%, відповідні клопотання надійшли до суду 24.05.2017р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.09.2016р. між Публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Постачальником, позивачем у справі) та Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний завод Запоріжсталь (Покупцем, відповідачем у справі) було укладено договір поставки № 11-16/94/20/2016/2631 (надалі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупця, а покупець прийняти та оплатити, згідно п. 3.3 договору феросплави (товар), протягом строку з 01 жовтня 2016 р. по 31 грудня 2017 р., на умовах, в кількості та строки, вказані в специфікаціях до даного договору, які є його невідємними частинами (п.1.1 Договору).

Пунктом 3.3 Договору сторонами передбачено, що Покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

За визначенням п. 3.5 Договору, датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.8 Договору Постачальник засобами факсимільного або електронного зв'язку, передає Покупцю протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару, рахунок на відвантажений товар, з подальшим наданням оригіналів протягом 5 (пяти) календарних днів з дати поставки товару та при наявності підписаної обома Сторонами Специфікації, наступні документи: Рахунок Постачальника, оформлений у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995р. № 88; Сертифікат якості. В день виникнення у нього податкових зобов'язань по ПДВ з операціями, що здійснювались на виконання даного договору: зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПКУ та надати її покупцеві в електронній формі через систему ОСОБА_3 в день реєстрації; податкову накладну оформити на державній мові і у відповідності до вимог податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом.

Пунктом 7.6. Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим договором поставки у пункті 3.3, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами Договору в період з 30.09.2016р. по 31.12.2016р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято без зауважень товар, про що свідчать підписані представниками сторін накладні, копії яких містяться в матеріалах справи. На оплату товару позивачем були виставлені відповідні рахунки, які наявні в матеріалах справи.

Відповідачем, на підставі накладних та виставлених рахунків, сплачено вартість отриманого товару у повному обсязі, але з порушенням строків, передбачених п. 3.3 Договору, що підтверджується доданими платіжними дорученнями.

За доводами позивача, неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором щодо дотримання строків оплати вартості отриманого товару є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді пені та трьох відсотків річних.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь суми 168195,46 грн. пені та суми 17464,52 грн. трьох відсотків річних стали предметом судового розгляду у даній справі.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стало передання товару відповідачу, а обовязком відповідача прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вказує позивач і підтверджується матеріалами справи, позивачем згідно укладеного між сторонами Договору поставлено відповідачу передбачену Специфікаціями продукцію в період з 30.09.2016р. по 31.12.2016р., вартість якої відповідачем оплачено, проте, з порушенням встановлених Договором строків, що підтверджується копіями накладних, рахунків та платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи (арк. справи 27 111, том 1).

Отримання товару в зазначеному позивачем обсязі та строках відповідачем не заперечується, а також підтверджується підписом повноважного представника покупця на зазначених накладних.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалося вище, в п. 3.3 Договору сторонами узгоджено, що Покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів від дати поставки товару.

Обставини справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, в обумовлений Договором строк не виконав,

Вимоги про стягнення пені в розмірі 168195,46 грн., згідно розрахунку фактично за загальний період з 15.11.2016р. по 21.02.2017р. (нарахування здійснювалось окремо за кожною поставкою в межах загального періоду), позивач обґрунтовує п. 7.6 Договору, яким передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених п. 3.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період за кожен день прострочення.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на наведене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання.

Перевіривши правильність розрахунку пені за фактично заявлений позивачем загальний період з 15.11.2016р. по 21.02.2017р. (окремо за кожною поставкою в межах загального періоду), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство з урахуванням вимог ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, суд знаходить підстави для її часткового задоволення в сумі 167840,41 грн., і для відмови у стягненні пені в сумі 355,05 грн.

Також, за порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати отриманого товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 17464,52 грн., нарахованих за загальний період з 15.11.2016р. по 21.02.2017р., окремо за кожною поставкою в межах загального періоду.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних за заявлений позивачем загальний період з 15.11.2016р. по 21.02.2017р. (окремо за кожною поставкою в межах загального періоду), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство судом встановлено, що розмір річних процентів складає 17428,74 грн. У звязку з цим, позовні вимоги про стягнення 3% річних за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 17428,74 грн., в частині стягнення 35,78 грн. 3% річних у позові відмовляється.

Заперечення відповідача стосовно порушення позивачем умов договору щодо передачі повного пакету товаросупровідних документів суд визнав необґрунтованими. Сторони в розділі 4 Договору (п. 4.12 Договору) узгодили, що приймання товару за кількістю здійснюється у відповідності до Інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої Постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15 червня 1965 р.

Суд відзначає, що умовами укладеного сторонами Договору, а саме пунктами 4.9 та 4.12 передбачено, що приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до Інструкцій Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7.

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Згідно з положеннями п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.1966р., приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обовязковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

Судом встановлено, що при прийнятті товару відповідачем не складалися акти про відсутність будь-яких товаросупровідних документів. Будь-які претензії щодо не передання супроводжуючих документів на отриманий товар покупець позивачу не заявляв. Строк для передання неотриманих документів, відповідно до вимог ст. 666 ЦК України, не встановлював.

Відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 688 та 690 ЦК України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання. Однак, докази відмови від товару чи його прийняття на зберігання відповідачем не надано, та у матеріалах справи вони також відсутні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом п. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складеш під час здійснення такої операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, для підтвердження факту поставки та приймання товару, достатньо накладної, яка є первинним документом.

Отже, з моменту підписання відповідачем цих накладних та отримання вказаного в них товару, а також враховуючи встановлений п. 3.3 Договору строк, у нього виникло зобовязання по сплаті ціни переданого йому товару протягом 30-ти банківських днів за відповідною поставкою.

24.05.2017р. судом отримано два клопотання відповідача, в яких відповідач на підставі п. п. 3, 6 ст. 83 ГПК України просить зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50%, а також відстрочити виконання рішення на один рік.

Представник позивача у судових засіданнях заперечив проти заявлених відповідачем клопотань. Зазначене також слідує з письмового заперечення на відзив на позовну заяву, яке надійшло до суду 05.07.2017р.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач посилається на те, що підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується відповідними доказами. Відзначає, що позивачем заявлено пеню за прострочення строків оплати поставленого товару на загальну суму 168195, 46 грн. за незначний період часу, допущене порушення зобов'язання, яке стало предметом заявленого позову, має виключний характер та було виправленим відповідачем безпосередньо в місяцях, коли зобов'язання по кожній поставці повинні були бути виконані.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість. При цьому, суд використовує таке своє право на власний розсуд та в залежності від обставин справи, правові норми не обмежують право суду на зменшення пені, розміром, вказаним у клопотанні про таке зменшення.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Відповідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Враховуючи, що основний борг відповідачем сплачено та оплата здійснювалася з незначним простроченням від 1 до 17 днів, суд вважає за можливе скористатися наданим п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України правом та зменшити розмір пені на 50%, що складає 83920,21 грн. Суд зауважує, що штрафні санкції не є доходом, на який розраховують субєкти господарювання при укладанні договорів, не є компенсацією збитків позивача. При цьому, сплата річних процентів і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, та відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Розглянувши клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд знаходить підстави для його часткового задоволення, виходячи з наступного.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що станом на сьогоднішній день підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі, що значно ускладнить виконання рішення по справі № 908/948/17. Вказує, що невиконання контрагентами ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» належним чином грошових зобов'язань зумовило виникнення дебіторської заборгованості у значних сумах. Так, сума дебіторської заборгованості контрагентів перед відповідачем станом на 30.09.2016р. становила 1,05 грн., а станом на 30.04.2017р. збільшилась до 3,37 грн. В свою чергу, наявність зазначених сум дебіторської заборгованості негативним чином впливає на можливість здійснення відповідачем розрахунків із контрагентами. Також, станом на січень 2016р. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ПАТ «Запоріжсталь» склала 244 552 516. 77 грн. та вже на квітень 2016р. дана заборгованість збільшилась до 289 631 284 грн.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Правовий аналіз названої статті свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Судом надано оцінку на предмет реальної можливості виконання судового рішення при наданні відстрочки, враховано, що відстрочка виконання рішення не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Враховуючи збалансованість інтересів обох сторін, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь вини боржника з урахуванням сплати відповідачем основного боргу, суд вважає за доцільне заяву відповідача про відстрочку виконання рішення задовольнити частково та відстрочити виконання рішення господарського суду у даній справі на чотири місяці - до 11.11.2017р., що надасть можливість відповідачу за цей період вирішити питання щодо погашення заборгованості.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених вимог з урахуванням того, що у разі зменшення розміру неустойки на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69035, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) суму 83920 (вісімдесят три тисячі девятсот двадцять) грн. 21 коп. пені, суму 17428 (Сімнадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 74 коп. 3% річних процентів, суму 2779 (дві тисячі сімсот сімдесят девять) грн. 04 коп. витрат зі сплати судового збору, відстрочивши виконання рішення господарського суду у справі № 908/948/17 від 11.07.2017р. строком на чотири місяці - до 11.11.2017 р.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Суддя О.С. Боєва

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 13 липня 2017 р.