ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 р. Справа № 918/424/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Інституту сільського господарства Західного Полісся

до відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке"

про стягнення заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. № б/н від 03.07.2017 р.);

Від позивача: ОСОБА_2 (дов. № б/н від 03.07.2017 р.).

Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Інститут сільського господарства Західного Полісся (далі - позивач) звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 43 від 08 жовтня 2014 року.

Ухвалою господарського суду від 15 червня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/424/17 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 03 липня 2017 року.

Ухвалою господарського суду від 30 липня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 17 липня 2017 року.

10 липня 2047 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання від позивача, в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи копію накладної № 57 від 09 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні 17 липня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 17 липня 2017 року не з'явився, про причини не явки суду не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвала суду про порушення провадження у даній справі та про відкладення розгляду справи надсилалися відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та витязі з ЄДРПОУ, а саме: 34384, Рівненська область, Володимирецький район, с. Городець.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що не зявлення відповідача в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17 липня 2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством науково-експериментальна база "Еліта" Інституту сільського господарства Західного Полісся, правонаступником якого є Інститут сільського господарства Західного Полісся (далі - продавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство Городецьке" (далі - покупець) уклали договір купівлі-продажу № 43 від 08 жовтня 2014 року (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах даного Договору продати у власність покупцю насіння жита Синтетик 38 еліта (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити це товар в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (п. п. 1.1. та 1.2. Договору).

У пункті 3 Договору сторони домовились про наступні обставини, а саме, що вартість товару зазначається в накладній, що є невід'ємною частиною даного договору. Розрахунки між сторонами по даному Договору здійснюються національній грошовій одиниці України (гривні), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок вказаний продавцем в цьому договорі. Моментом оплати покупцем товару є дата прийняття банком від покупця платіжного доручення на користь продавця і поступлення даних коштів на поточний рахунок продавця. Покупець зобов'язується провести 100 % оплату вартості (вказаної в накладених) товару не пізніше 01 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 4.1. Договору кожна сторона зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на неї цим Договором та сприяти другій стороні у виконання її обов'язків.

Згідно п. 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть повну відповідальність згідно чинного законодавства України.

Пунктом 6 Договору встановлено, що всі спору, що виникають під час виконання даного Договору або в зв'язку з ним вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку недосягнення згоди, спір вирішується в судовому порядку, у відповідності з законодавством України.

Судом встановлено, що на виконання вищевказаного Договору позивач здійснив поставку товару відповідачу.

В свою чергу, взяті на себе зобов'язання по поставці товарів позивач виконав належним чином, про що свідчать накладна № 57 від 09 жовтня 2017 року на загальну суму 30 000 грн. 00 коп. (копія якої наявна в матеріалах справи).

Проте відповідач всупереч положень даного Договору взятий на себе обовязок по оплаті поставленого товару позивачем не виконав і заборгованість станом на момент подання позову складає 30 000 грн. 00 коп.

З метою врегулювання спору мирним шляхом, 17 листопада 2016 року позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просив перерахувати заборгованість за поставлений товар на розрахунковий рахунок позивача, однак вказана претензія залишена відповідачем без уваги, сума заборгованості не сплачена.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу № 43 від 08 жовтня 2014 року.

Частиною 1 статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено приписами статті 520 ЦК України, боржник у зобов'язані може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України унормовано, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На час розгляду справи доказів оплати основного боргу, матеріали справи не містять, доказів в підтвердження спростування факту поставки товару на зазначену суму відповідачем не подано та не зазначено про їх існування.

На підставі наведеного суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 30 000 грн. 00 коп. основного боргу є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 1 570 грн. 00 коп. - 3 % річних та 6 666 грн. 76 коп. - інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 570 грн. 00 коп. - 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 01 вересня 2015 року по 30 травня 2017 року та 6 666 грн. 76 коп. - інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2017 року.

Суд, здійснивши власний розрахунок 3 % річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 1 570 грн. 68 коп., при заявленому - 1 524 грн. 00 коп. Також, судом здійснено розрахунок інфляційних втрат, які становлять 6 666 грн. 76 коп., при заявленому 6 339 грн. 70 коп.

Оскільки проведений судом розрахунок в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних є більшим, ніж заявлений позивачем, суд не може вийти за межі заявлених вимог та бере до уваги розрахунок доданий до позовної заяви.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" (34384, Володимирецький р-н., Рівненська обл., код 00729586) на користь Інституту сільського господарства Західного Полісся (35325, Рівненський р-н., Рівненська обл., с. Шубків, вул. Рівненська, 35, код 00729600) 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 1 524 (одна тисяча п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. 3 % річних, 6 339 (шість тисяч триста тридцять десять) грн. 70 коп. інфляційних втрат та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. витрат по оплаті судового збору.

3 Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Повний текст рішення складено "19" липня 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (35325, с. Шубків, вул. Рівненська, 35);

3 - відповідачу рекомендованим (34384, с. Городець, ).