ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11 липня 2017 рокуСправа № 921/303/17-г/17
РІШЕННЯ

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: приватного підприємства "АН ТОН", м.Тернопіль

до відповідача: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

про визнання права власності

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_1., гол. юрисконсульт, довіреність №243/01 від 07.02.2017.

В судовому засіданні присутньому представнику відповідача розяснено його процесуальні права та обовязки у відповідності до приписів ст.ст.20, 22, 811 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач приватне підприємство "АН ТОН", м.Тернопіль, звернувся 12.05.2017 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№323 від 12.05.2017) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, про визнання права власності на громадський будинок "Зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення", загальною площею 29,7м2, що знаходиться за адресою: вул.Руська, 12а в місті Тернополі.

Ухвалою суду від 15.05.2017 порушено провадження у справі, від сторін в порядку підготовки справи до розгляду, витребувано додаткові документи; розгляд справи призначено на 30.05.2017 з подальшим оголошенням перерви в судовому засіданні до 15.06.2017 та 11.07.2017, відповідно, враховуючи клопотання представника позивача для надання можливості подати додаткові документи/пояснення на обґрунтування заявленого позову.

Присутні в судових засіданнях 30.05.2017 та 15.06.2017 представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові, посилаючись на долучені до справи письмові докази. Водночас, в процесі розгляду спору представниками позивача заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості виконати вимоги ухвали суду від 15.05.2017 щодо надання витребуваних документів. Втім, в судове засідання 11.07.2017 представник позивача не з'явився, витребуваного судом переліку документів не надав. Натомість, 11.07.20174 через канцелярію суду подав клопотання без номеру від 10.07.2017 про відкладення розгляду справи у звязку з його відрядженням до м.Києва. Будь-яких доказів, на підтвердження зазначених у клопотанні обставин, не долучено.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд відхиляє його за необґрунтованістю, виходячи з такого.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, передбачених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

У ст.69 згаданого кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. В даному випадку двохмісячний строк розгляду спору закінчується 12.07.2017; в процесі розгляду справи сторонами не заявлено клопотання про продовження строку вирішення спору і таке в матеріалах справи відсутнє.

В свою чергу, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Окрім того, судом приймається до уваги, що позивачем у попередніх судових засіданнях було висловлено свою правову позицію по суті спору, а причини неподання витребуваних судом документів позивачем не наведено та документально не підтверджено.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у поданому відзиві на позов від 29.05.2017 та доповненнях до відзиву без номеру та дати (вх.№13727 від 10.07.2017) з посиланням на долучені до справи докази.

Беручи до уваги достатність часу, наданого для підготовки до судового засідання (розгляд справи триває в межах двохмісячного строку, встановленого статтею 69 ГПК України), зважаючи на те, що брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України, застосовуючи принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, що закріплені в п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.43 та ст.33 ГПК України та зважаючи на забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та додатково подані документи, заслухавши в процесі розгляду спору пояснення та заперечення представників сторін, судом встановлено наступне.

Предметом спору у даній справі позивачем визначено визнання права власності на майно - громадський будинок "Зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення", загальною площею 29,7м2, розташованого за адресою: вул.Руська,12А, м.Тернопіль, вказуючи, що право власності на даний обєкт нерухомості виник у нього після проведення реконструкції зупинки громадського транспорту "Медична академія" по вул.Руська у м.Тернополі на підставі дозвільної документації та у відповідності до вимог діючого законодавства зі складанням Декларації про готовність обєкту до експлуатації, зареєстрованої 08.08.2011 Державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області ТП № НОМЕР_1.

Зважаючи на визначений позивачем предмет позову та підставу набуття права власності на обєкт нерухомого майна, в даному випадку суду необхідно дослідити обставини, які мають юридичне значення при наданні оцінки правомірності заявленого позову та виникнення, набуття права власності на обєкт нерухомого майна у незаборонений законом спосіб.

З долучених до справи матеріалів вбачається, що 28.02.2001 Тернопільською міською радою прийнято рішення "Про надання дозволу приватному підприємству "АН ТОН" на облаштування зупинки громадського транспорту", згідно якого приватному підприємству "АН ТОН" надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування зупинки громадського транспорту з малою архітектурною формою (обєкт торгівельно-побутового призначення) "Медична академія" з наданням в оренду терміном на 5 років земельної ділянки, площею до 100м2.

Начальником Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Тернопільської міської ради 14.03.2002 погоджено приватному підприємству "АН ТОН" висновок на відповідність земельної ділянки містобудівельним та архітектурно-планувальним вимогам , згідно з яким ділянка по вул.Руська (зупинка громадського транспорту "Медична академія") у м.Тернополі може використовуватися під розташування зупинки громадського транспорту, яку слід влаштувати згідно "Типових правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності" (наказу Держбуду України №227 від 13.10.2000 та постанова кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994).

25.07.2002 на підставі рішення четвертої сесії четвертого скликання Тернопільської міської ради №4/4/36 "Про погодження місця розташування зупинки громадського транспорту з обєктами торгівельно-побутового призначення приватному підприємству "Антон" позивачу у справі погоджено місце влаштування зупинки громадського транспорту з обєктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" на земельній ділянці, площею до 100м2 по вул.Руська з наданням дозволу на складання проектно-кошторисної документації на влаштування зупинки та складання проекту відведення земельної ділянки після затвердження проектно-кошторисної документації у встановленому порядку.

18.09.2003 на підставі рішення восьмої сесії четвертого скликання Тернопільської міської ради №4/8/103 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки під реконструкцію зупинки громадського транспорту з об'єктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" за адресою вул.Руська" приватному підприємству "АН ТОН" затверджено проект відведення земельної ділянки під реконструкцію зупинки громадського транспорту з об'єктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" по вул.Руська у м.Тернополі та для цієї мети надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку, площею 100м2; зобовязано підприємство оформити право землекористування.

14.05.2006 на підставі даного рішення міської ради між приватним підприємством "АН ТОН" як Орендарем, та Тернопільською міською радою як Орендодавцем, укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець передав в строкове (терміном на 5 років - з 18.09.2003 по 18.09.2008) платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення (землі житлової та громадської забудови), площею 0,0100га, розташовану у м.Тернополі по вул.Руська, під реконструкцію зупинки громадського транспорту з обєктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія", а Орендар в свою чергу, прийнявши в орендне користування земельну ділянку, зобовязався використовувати її за цільовим призначенням та щомісячно сплачувати встановлену договором орендну плату (п.п.1, 2, 8, 9, 10, 11, 15, 16, 31.1 договору).

Згідно п.43 даний договір набрав чинності 14.07.2006, тобто після його підписання сторонами та проведення державної реєстрації (зареєстрований у Тернопільській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель 14.07.2006 вчинено запис за №66).

В цей же день 14.07.2006, у відповідності до 20 договору оренди землі від 14.05.2006 земельну ділянку передано в орендне користування приватному підприємству "АН ТОН", про що складено та підписано сторонами Акт прийому-передачі.

Окрім того, на підставі рішень Тернопільської міської ради №6/8/75 від 19.05.2011, №6/34/65 від 06.06.2013 договір оренди неодноразово поновлювався щоразу на два роки для обслуговування зупинки громадського транспорту з об'єктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" (м.Тернопіль, вул.Руська), тобто до 06.06.2015.

Також, право орендного користування земельною ділянкою було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.12.2013, що вбачається з ОСОБА_1 з Реєстру за індексним №42324953 від 15.08.2015.

Між тим, 12.07.2006 та 15.01.2007 Управлінням містобудування та архітектури Тернопільської міської ради було погоджено приватному підприємству "АН ТОН" проектну документацію, розроблену ТК ТВП "Тернопільархпроект" на реконструкцію зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення "Медична академія".

19.08.2006 ПП "АН ТОН" виготовивши документи для здійснення реконструкції зупинки громадського транспорту "Медична академія" по вул.Руська у м.Тернополі звернулося до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про надання дозволу на виконання відповідних будівельних робіт.

14.02.2007 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано позивачу ОСОБА_2 №31/07 на виконання будівельних робіт з реконструкції зупинки громадського транспорту з обєктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" за адресою: вул.Руська, м.Тернопіль, з основними етапами робіт: закінчення будівельних робіт, здача обєкта в експлуатацію. Встановлено термін дії дозволу 2 квартал 2007 року з подальшим його продовженням до 4 кварталу 2007 року.

Виконання будівельних робіт з завершення реконструкції зупинки громадського транспорту з обєктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" за проектною документацією, погодженою 28.09.2007 Управлінням містобудівного та архітектурного комплексу Тернопільської міської ради, приватне підприємство "АН ТОН" здійснювало на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №245-18/08 від 09.06.2008, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області (строк дії Дозволу 2 квартал 2009 року).

06.08.2011 приватним підприємством "АН ТОН" зареєстровано в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області Декларацію про готовність обєкта до експлуатації, відповідно до якої за результатами проведеної реконструкції зупинки громадського транспорту з обєктами торгівельно-побутового призначення "Медична академія" загальна площа обєкта склала 30,80м2, торгова площа 29,7м2, фундаменти: монолітні, бутобетонні; огороджувальні конструкції: стіни із повнотілої цегли та сандвіч-панелей; дах шатровий по металевих фермах; фасади- сандвіч-панелі сірого кольору та склопакети.

Навіс для пасажирів, який було розміщено на зупинці громадського транспорту "Медична академія" до її реконструкції було демонтовано і встановлено на кінцевій зупинці автобусного маршруту №29 "вул.Вербицького" та передано на баланс КП "Міськавтотранс", що підтверджується листом виконавчого комітету Тернопільської міської ради №3872/02 від 07.04.2017.

Окрім того, 22.07.2015 на підставі рішень Тернопільської міської ради №6/8/75 від 19.05.2011, №6/34/65 від 06.06.2013, №6/60/154 від 30.06.2015 між приватним підприємством "АН ТОН" як Орендарем, та Тернопільською міською радою як Орендодавцем, укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець передав у строкове (5 років з 06.06.2015 до 06.06.2020) платне (щомісячне внесення орендної плати у грошовій формі) користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель громадської та житлової забудови, площею 0,0100га за кадастровим №:12:004:0002, для обслуговування зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення "Медична академія", котрий на ній розташований, а Орендар прийняв в орендне користування дану земельну ділянку та зобовязався вносити в порядку та розмірах, встановлених договором, орендну плату та використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням.

Сторонами встановлено, що договір оренди землі від 22.07.2015 набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (п.43 договору).

На підставі п.20 договору земельна ділянка, площею 0,0100га за кадастровим №:12:004:0002 передана в орендне користування Орендарю, про що складено Акт прийому-передачі.

Розпорядженням начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру №170 від 22.12.2016 об'єкту торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту "Медична академія" присвоєно адресний номер - вул.Руська, 12а.

Згодом, 28.03.2017 приватне підприємство "АН ТОН" звернулося до державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно громадського будинку "Зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення", розташованого за адресою: вул.Руська, 12А, м.Тернопіль, за результатами розгляду якої державним реєстратором 28.03.2017 прийнято Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №34493784, мотивуючи рішення не поданням документів, які б дали змогу встановити набуття, зміну, або припинення речових прав заявника на нерухоме майно (відсутні документи, що підтверджують право власності).

Судом встановлено, що 05.04.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області" на замовлення ПП "АН ТОН" було виготовлено Технічний паспорт на громадський будинок "зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення" (інвентаризаційна справа №255/17), розташований за адресою: м.Тернопіль, вул.Руська, 12А, загальною площею 30,8м2.

За твердженням позивача у нього виникли правомірні та обґрунтовані очікування та сподівання на те, що здійснивши за власні кошти відповідну реконструкцію зупинки громадського транспорту "Медична академія" (вул.Руська, м.Тернопіль) підприємство надалі зможе зареєструвати право власності на реконструйований обєкт - громадський будинок "Зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення" та використовувати його у своїй підприємницькій діяльності. Відмова державного реєстратора у проведенні державної реєстрації права власності на обєкт нерухомості, на думку позивача, порушує його право на мирне володіння власним майном. Беручи до уваги наведене, позивач звернувся з даним позовом з метою захисту права власності на закінчений реконструкцією обєкт, визначивши правовим обґрунтуванням своїх вимог норми ст.ст.16, 181, 316, 317, 328, 331 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, визнання права (п.1).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тобто, за нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. До способів набуття права власності Цивільний кодекс відносить, зокрема: 1) набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на обєкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК); 2) набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т. ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч. 2 ст. 189, статті 332, 333 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав ст.6 Закону №1952-ІV).

Згідно положень статей 182, 331, 334 ЦК України основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого обєкта нерухомості (у тому числі й тих обєктів, правовий статус яких законодавчими актами не визначений: асфальтовані чи бетонні площадки, підїзні колії, автомобільна дорога, автомобільні платформи, спортивні споруди тощо) є державна реєстрація прав на нього.

Приписи ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному звязку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Звертаючись з позовною заявою ПП "АН ТОН" просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи відсутністю іншого способу захисту свого порушеного права.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стала відмова державного реєстратора у державній реєстрації права власності на спірний обєкт (рішення №34493784 від 28.03.2017), котра мотивована відсутністю у заявника документів на підтвердження виникнення/набуття права власності на новостворений обєкт нерухомості у визначений законом спосіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (Закон № 1952-ІV) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно частини 3 даної статті закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Як встановлено судом, земельна ділянка, площею 100м2 була надана органом місцевого самоврядування позивачу під реконструкцію існуючої зупинки громадського транспорту "Медична академія" з розробкою проектної документації. Відповідно до висновку СЕС №168 від 23.07.2003, експертного висновку Держпожохорони №147 від 25.07.2003, експертного висновку Держнаглядохоронпраці №1016 від 28.07.2003 дана земельна ділянка може використовуватися під розташування зупинки громадського транспорту з малою архітектурною формою, про що зазначено також у Висновку на відповідність земельної ділянки містобудівним та архітектурно-планувальним вимогам від 14.03.2002.

Реконструкцію зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення позивачем розпочато в лютому 2007 року та закінчено в 2010 році, про що свідчить Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 06.08.2011.

Таким чином, законодавство, що діяло в 2011 році передбачало обовязкову реєстрацію права власності, однак, позивачем реєстрація права не була здійснена.

Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011, обєкт торгівельно-побутового призначення визначається як тимчасова споруда.

Згідно ч.2 ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обєкти нерухомого майна мають бути капітального типу (ст.4 Закону), а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, визначення яких міститься в ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також, відповідно до абзацу 7 пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу у справі надавався дозвіл на виконання комплексу будівельних робіт по реконструкції зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення, з наданням земельної ділянки в оренду терміном на пять років.

Суд враховує, що Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 06.08.2011 (ТП6) стосується реконструйованого позивачем обєкта в цілому, а саме: зупинки громадського транспорту "Медична академія" з обєктом торгівельно-побутового призначення, загальною площею 30,8м2, а не громадського будинку "зупинка громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення", площею 29,7м2, на який позивач бажає набути право власності за судовим рішенням.

Окрім того, слід відмітити, що наявність самого лише технічного паспорта на громадський будинок, виготовлений 05.04.2017, не може свідчити про наявність у позивача права власності на такий обєкт та не підтверджує того, що останній є нерухомим майном чи новоствореним внаслідок реконструкції нерухомим майном.

Присвоєння обєкту торговельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту «Медична академія» за адресою вул. Руська в м. Тернополі адресного номеру «Руська,12-А» не свідчить, що даний об»єкт є нерухомим майном, оскільки він не змінює свого призначення, тобто залишається тимчасовою спорудою торговельного, побутового призначення (ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірний обєкт - зупинка громадського транспорту "Медична академія" з обєктом торгівельно-побутового призначення по вул.Руська у м.Тернопіль є нерухомою будівлею, з огляду на рішення Тернопільської міської ради від 28.02.2001, дозвільні документи на реконструкцію зупинки громадського транспорту та чинного договору оренди землі від 22.07.2015 року, відповідно до яких земельна ділянка спершу надавалася під реконструкцію зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення "Медична академія" за адресою: вул. Руська, а після її (реконструкції) завершення для обслуговування зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення "Медична академія" (п. 15 договору).

Суд звертає увагу, що судове рішення, за загальним правилом, не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, як-от: згідно з ст.335 ЦК про передачу за рішенням суду в комунальну власність безхазяйної нерухомої речі; в порядку, встановленому ст.376 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за рішенням суду.

Як зазначалося вище за нормами ч.2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є його державна реєстрація.

ПП "АН ТОН", вважаючи реконструйований спірний обєкт нерухомим майном звернулося до суду з даним позовом фактично про набуття права власності на такий обєкт, як новостворене майно з посиланням на положення ст.331 ЦК України, а не про визнання такого права. Визнання права в судовому порядку можливе у випадку, коли позивач вже є власником спірного майна, а не бажає набути таке право, зокрема, шляхом прийняття судом позитивного для нього рішення. Втім, позивачем не доведено документально, що спірний об»єкт є його власністю, і що таке право не визнається чи оспорюється з боку Тернопільської міської ради (ст. 392 ЦК України) як і того факту, що даний об»єкт відносить до нерухомого майна.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Беручи до уваги факт недоведеності відповідачем набуття права власності на спірний обєкт, суд не вбачає можливим застосування в даному випадку такого способу захисту цивільного права як визнання права власності в судовому порядку, тому в позові приватного підприємства "АН ТОН" про визнання права власності на громадський будинок "Зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення", загальною площею 29,7м2, розташованого за адресою: вул.Руська, 21А, м.Тернопіль, слід відмовити за необґрунтованістю.

Посилання позивача на виникнення у позивача законних очікувань, які можна вважати в цілях застосування положень ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод складовою частиною його права власності на спірний обєкт судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та "юридичної визначеності" (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Автономне поняття "законні очікування" не може протиставлятися положенням ч.2 ст.19 Конституції України про пріоритетність забезпечення правового порядку. Практикою ЄСПЛ і міжнародних арбітражів визнається, що принцип обґрунтованого очікування не може заперечувати право держав змінювати своє законодавство.

Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо судом установлено незаконність набуття права власності, відсутні підстави застосовувати концепцію "легітимних очікувань" або надати їй перевагу порівняно з нормами ст.19 Конституції України та Цивільного кодексу України про набуття права власності.

Згідно зі ст.15 ЦК України субєктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

В даному випадку ПП "АН ТОН" вчиняв усі дії, спрямовані на реконструкцію вже існуючої зупинки громадського транспорту та усвідомлював про неможливість створення на чужому майні нової речі, яка б в подальшому перейшла у приватну власність, тобто виникнення права власності на реконструйований обєкт в порядку ст.331 ЦК України. Судом встановлено, що позивачем не набуто права власності на спірний обєкт у визначений законом спосіб, що виключає існування факту порушення права власності та, відповідно, можливості застосування такого механізму його захисту як визнання права власності в судовому порядку.

Клопотання позивача про залучення до участі у справі державного реєстратора - нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору судом відхиляється, оскільки на переконання суду, прийняттям судового рішення з даної справи таку особу не буде наділено новими правами та не буде покладено на неї нові обов'язки, або змінено наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. При цьому суд бере до уваги, що рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації права власності на спірний обєкт нерухомості, не входить до предмету спору у даній справі.

Судові витрати за розгляд даної справи, в силу приписів ст.49 ГПК України, покладаються на позивача.

В судовому засіданні 11.07.2017 оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 182, 328, 331, 392 ЦК України, ст.ст.1, 2, 42-47, 22, 27, 32-35, 43, 44, 49, 811, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 17.07.2017.

Суддя Н.О. Андрусик