РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа № 902/147/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Маціщук А.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 02.03.2017р.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком"

на рішення господарського суду Вінницької області від "20" квітня 2017 р.

у справі № 902/147/17 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке", с.Кузьминці, Гайсинський район, Вінницька область

про стягнення 5 271 844,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 20.04.2017 року у справі №902/147/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 859 673 грн. 71 коп. - боргу, 150 000 грн. 00 коп. пені, 245 589 грн. 41 коп. - 30 % річних, 300 000 грн. 00 коп. штрафу, 79 074 грн. 42 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Припинено провадження у справі в частині вимоги про стягнення 2 977 957 грн. 19 коп. боргу згідно з п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовлено у стягненні 00 грн. 01 коп. боргу, 79 216 грн. 79 коп. пені, 659 407 грн.73 коп. штрафу.

Не погодившись із прийнятим рішенням в частині відмови у стягненні 79 216,79 грн. пені та 659 407,73 грн. штрафу, позивач звернувся із апеляційною скаргою, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права; судом було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи; не було доведено обставин, що мають значення для справи, які господарський суд Вінницької області визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні господарського суду Вінницької області не відповідають обставинам справи, а тому рішення підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Так, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, 83 ГПК України, п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначає таке.

Приймаючи рішення, суд не зазначив у чому винятковість випадку у даній справі. Відповідач не пояснив суду причини невиконання зобовязання і не посилався на поважність причин невиконання зобовязання. До матеріалів справи відповідачем долучено документи щодо фінансово-господарської діяльності, які свідчать про наявність коштів на рахунках відповідача, а також про отримання за результатами 2016 р. понад 15 млн.грн. прибутку. Суд не обґрунтував чому зменшує розмір пені та штрафу, з огляду на фінансовий стан відповідача.

Судом не досліджено фінансовий стан позивача та не досліджено наслідки невиконання відповідачем своїх зобовязань для позивача.

Судом при винесенні рішення не обґрунтовано причини врахування заборгованості станом на день проведення засідання, рахуючи співмірність неустойки розміру боргу, у той час як зобовязання мало бути виконано у листопаді 2016 р. і у той час як прострочення до дати проведення засідання тривало понад 5 місяців. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено порівняння неустойки відносно залишку боргу.

На момент подання позову основний борг відповідача перед позивачем складав 3 837 630,91 грн.. В позовній заяві позивач просив стягнути, зокрема, 1 188 624,52 грн. пені та штрафу, що разом складало менше 31 % від суми боргу на час подання позову, а не 138,26 %, як значиться в рішенні суду.

Основний борг відповідачем частково було погашено під час розгляду позовної заяви у суді (лише після подання позову!), але витрати, повязані з невчасним поверненням відповідачем коштів, позивач ніс, починаючи з листопада 2016 р.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені та штрафу суд взяв до уваги, що «негативні наслідки заподіяні простроченням відповідача компенсовані заявленням вимог про стягнення боргу із врахуванням знецінення курсу долара США та 30 % річних, які задоволені судом».

Щодо сум на покриття знецінення курсу долара США та 30 % річних, скаржник зазначає, що товар було передано у квітні 2016р. з відстрочкою платежу, а часткові оплати відповідач здійснив лише у квітні 2017p., частина коштів і досі не повернута та знецінюється, але щодо неї нарахувати курсові різниці позивач уже не зможе. Отже, відповідач користувався коштами цілий рік, частиною користується і досі, тому суми курсових різниць та відсотків річних можуть лише компенсувати втрати від знецінення коштів, внаслідок знецінення долару, але не компенсує усіх негативних наслідків для позивача невиконанням зобовязань.

Невиконання відповідачем своїх зобовязань у строк, обумовлений договором, тягне погіршення фінансового стану позивача, виникнення збитків у звязку з виникненням додаткових витрат на сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення зобовязань перед банком протягом значного часу. Однак, ці обставини, викладені позивачем у судовому засіданні не було відображено в рішенні суду, що також свідчить про упередженість та необєктивність суду стосовно позивача.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені та штрафу суд взяв до уваги, що «за поясненнями, наданими представниками сторін в судовому засіданні між сторонами продовжуються конструктивні господарські правовідносини, в 2017 році укладено договори на постачання продукції відповідачу тощо.» Таке твердження суду є таким, що не відповідає дійсності. Позивач співпрацює виключно з контрагентами, які розрахувались за минулий рік. Про це було вказано у судовому засіданні, однак суд не маючи належних доказів, посилається на продовження співпраці в обґрунтування рішення.

На думку скаржника, суд першої інстанції субєктивно та однобоко підійшов до розгляду справи, врахував інтереси виключно відповідача, не оцінив обєктивно чи є даний випадок винятковим; не дослідив та не надав належної юридичної оцінки причинам неналежного виконання, значності суми та строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, відповідності розміру стягуваної неустойки і штрафу, пені) таким наслідкам, внаслідок чого судом зроблено невірні висновки та прийнято необґрунтоване та незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні 79 216,79 грн. пені та 659 407,73 грн. штрафу, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 79 216,79 грн. пені та 659 407,73 грн. штрафу.

Відзиву на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" не надійшло, що, відповідно до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Крім того, відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та заздалегідь.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні 79 216,79 грн. пені та 659 407,73 грн. штрафу, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 79 216,79 грн. пені та 659 407,73 грн. штрафу.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 31.03.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" (покупець) укладено договір поставки на умовах товарного кредиту №Вн310316/01, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в договорі передати у власність покупця (поставити) товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах визначених в договорі прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно із п.1.2 договору найменування товару, його кількість, терміни поставки та оплати, бази поставки (місце передачі покупцю) визначені у специфікації до договору, які є його невід'ємною частиною. Ціна за одиницю виміру товару та його загальна ціна, яку має оплатити покупець, визначається специфікаціями (додатками) до договору, з урахуванням вимог, щодо цього викладених у тексті договору (розділ 2). Продавець має право достроково виконати свої зобов'язання щодо поставки товару.

У п. 1.4 договору визначено, що факт поставки та передачі товару від продавця до покупця фіксується шляхом складання та підписання на накладних або актів приймання - передачі товару уповноваженим представникам сторін. З моменту прийому - передачі товару до покупця переходить право власності на товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження.

Ціна товару (в.т. числі ціна за одну одиницю товару) умови та витрати на доставку вказуються сторонами в специфікаціях. Сплата ціни товару покупцем здійснюється в гривнях, сторони можуть визначити в специфікації грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - доларах США, євро, по курсу продажу долари США, євро за гривню, що склався на, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує даті підписання специфікації, збільшеному на кількість процентів (якщо збільшення передбачено специфікацією) (п. 2.1 договору).

П. 2.2 договору передбачено, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок Продавця вказаний в рахунку-фактурі. Оплата згідно рахунку-фактури дійсна в межах терміну, визначеному в ньому.

Відповідно до п. 2.3 договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті розрахунку за товар (його частину), вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної специфікації, то неоплачена ціна товару, яку має сплатити покупець, змінюється, та покупець зобов'язаний здійснити її перерахунок самостійно за наступною формулою: С = В х (К2/К1) грн., де: С - кінцева ціна неоплаченого товару, що підлягає оплаті в національній валюті України, після зміни ціни такого товару по вищевказаній формулі; В - ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 - вартість 1 долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долара США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даним веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті розрахунку за товар (його частину), збільшеним на кількість процентів, що вказана у специфікації (якщо збільшення передбачено специфікацією); К1- вартість 1 долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долара США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даним веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання відповідної специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана в специфікації (якщо збільшення передбачено специфікацією).

Пунктом 2.5 договору, зокрема, визначено, оплата товару проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до даного договору, з урахуванням п. 2.7 даного договору.

У випадку порушення покупцем протягом строку дії договору строку оплати за товар по будь-якому іншому договору, укладено та діючому між сторонами, продавець має право вимагати дострокового виконання покупцем зобов'язань за договором. У такому випадку покупець зобов'язується здійснити повну оплату товару поставленого по даному договору протягом 3-х робочих днів з дати отримання вимоги продавця або протягом 10 календарних днів з дати направлення продавцем вимоги, залежно від того, що настане раніше. (п. 2.7 договору)

П. 3.1 договору встановлено, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві в термін, в місці та на умовах які вказані в специфікаціях до договору за умови надання покупцем оригіналу довіреності на отримання товару або її копії. У випадку надання покупцем копії довіреності оригінал довіреності покупець повинен передати не пізніше, ніж через 5 календарних днів з дати прийому-передачі товару.

За п. 3.3 договору покупець зобов'язаний сплатити вартість товару в установлені терміни та визначеному порядку.

Згідно з умовами п. 5.2 договору сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 25 % від суми несплачено платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.4 договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної специфікації, ціна неоплаченого товару (заборгованість відповідача) може змінюватися продавцем пропорційно зміні вартості долара США (Євро) в односторонньому порядку за наступною формулою:С = Вх (К2/К1) грн., де: С - кінцева ціна неоплаченого товару в національній валюті України, що підлягає сплаті після зміни ціни неоплаченого товару по вищевказаній формулі; В - ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет-сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет-сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, збільшеним на кількість процентів, що вказана у специфікації (якщо збільшення передбачено специфікацією); К1 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними Інтернет-сторінки www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними Інтернет-сторінки http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання відповідної специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана у специфікації (якщо збільшення передбачено специфікацією).

Сторони погодили, що перерахунок продавцем вартості неоплаченого товару за цим пунктом є обов'язковим для покупця та не потребує підписання сторонами жодних додаткових угод до договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 7.1 договору).

На виконання умов договору поставки на умовах товарного кредиту №Вн310316/01 від 31.03.2016 р. сторонами підписано специфікації на товар, який поставляється, у вигляді додатків до договору, а саме: додаток № 1 від 05.04.2016 р. на суму 4 306 588,40 грн., додаток № 2 від 05.04.2016 р. на суму 93 095,40 грн., Додаток № 3 від 19.04.2017 р. на суму 1 397 924,90 грн., додаток № 4 від 14.06.2016 р. на суму 780 810,00 грн., додаток № 5 від 04.07.2016 р. на суму 397 993,00 грн..

Продавцем на виконання умов договору від 31.03.2016 р. поставлено товар в асортименті на підставі додатків (специфікацій) на загальну суму 6 976 411,71 грн., що підтверджується наявними у справі видатковими накладними та довіреностями.

Отримання товару на вказану вище суму не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що відповідач власні зобов'язання по оплаті вартості товару на день заявлення позову виконав частково, на суму 3 358 021,10 грн., а саме:

- 09.12.2016 р. на підставі видаткової накладної № КУ-0000003 від 09.12.2016р. позивачу повернено товар (грінфорт ДК-150) на загальну суму 397 993,00 грн..

- 09.12.2016р. між сторонами підписано протокол про взаємозалік коштів, відповідно до умов якого зобов'язання по Додатку № 1 від 05.04.2016 р. на суму 1 885 028,10 грн. є припиненим.

- 03.01.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТА - ГРУП" (новий боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" (первісний боржник) укладено договір № 030117 про переведення боргу відповідно до умов якого врегульовано відносини пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні щодо договору поставки на умовах товарного кредиту № Вн310316/01 від 31.03.2016 р. (основний договір) первісним боржником та кредитором щодо оплати вартості поставленого товару у розмірі 1 075 000,00 грн., а саме первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 1 075 000,00 грн. що виник на підставі основного договору, а новий боржник погоджується виконати грошове зобов'язання на умовах основного договору тощо.

30.12.2016р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості в сумі 4693390,61 грн. за договором поставки на умовах товарного кредиту №Вн310316/01 від 31.03.2016 р., однак відповідачем зобов'язання не виконано.

За наведених обставин, позивач, керуючись ст.ст. 334, 509, 525, 526, 549, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231, 232 ГК України звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" про стягнення 5 271 844,84 грн., з яких 3 837 630,91 грн. основного боргу, 959 407,73 грн. штрафу, 245 859,41 грн. 30% річних та 229 216,79 грн. - пені.

Після порушення провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату суми боргу - у розмірі 2 977 957,19 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 676 від 05.04.2017 р.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 20.04.2017 року у справі №902/147/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 859 673 грн. 71 коп. - боргу, 150 000 грн. 00 коп. пені, 245 589 грн. 41 коп. - 30 % річних, 300 000 грн. 00 коп. штрафу, 79 074 грн. 42 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору. Припинено провадження у справі в частині вимоги про стягнення 2 977 957 грн. 19 коп. боргу згідно з п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України. Відмовлено у стягненні 00 грн. 01 коп. боргу, 79 216 грн. 79 коп. пені, 659 407 грн. 73 коп. штрафу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом установлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки від 31.03.2016 р. № Вн310316/01.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідач в порушення умов договору вчасно та в повному обсязі не сплатив за поставлений товар.

Як зазначалося вище, у зв'язку із наявною заборгованістю позивачем до господарського суду Вінницької області було подано позов (02.02.2017р. відбиток штемпеля підприємства поштового зв'язку Укрпошти на конверті) про стягнення 5 271 844,84 грн., з яких 3 837 630,91 грн. основного боргу, 959 407,73 грн. штрафу, 245 859,41 грн. 30% річних та 229 216,79 грн. - пені.

Однак, з матеріалів справи убачається, що після подання позову до господарського суду Вінницької області (02.02.2017 р.) та порушення провадження у справі (07.02.2017р.) відповідачем було сплачено 2 977 957,19 грн. боргу за договором поставки від 31.03.2016р. №Вн310316/01, що підтверджується копією платіжного доручення № 676 від 05.04.2017 р.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що перерахування зазначених коштів відбулось після звернення до суду з позовом та під час розгляду справи в суді.

Згідно із п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У зв'язку з наведеним, провадження у справі в частині стягнення 2 977 957,19 грн. заборгованості підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок суми основного боргу (відповідно до умов п. 5.4. договору та курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України відповідно до даних Інтернет - сторінки www.udinform.com), Рівненський апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 859 673,71 грн. основного боргу (3 837 630,90 - 2 977 957,19), оскільки доказів, які б свідчили про сплату заборгованості на дату прийняття оскарженого рішення суду не подано, та відмови в частині стягнення 00 грн. 01 коп. основного боргу.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав частково, з порушенням встановленого договором строку.

Разом з тим, крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 959 407 грн. 73 коп. штрафу, 229 216 грн. 79 коп. пені та 245 589 грн. 41 коп. - 30 % річних, нарахованих за період з 11.11.2016 р. по 27.01.2017 р. на суму заборгованості в розмірі 3 837 630,91 грн..

В силу дії статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань настають такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені).

Так, відповідно до п. 5.2 договору сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 25 % від суми несплачено платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Нормами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судова колегія, перевіривши розрахунок пені, зроблений судом першої інстанції, вважає його правильним та погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні 217 грн. 18 коп. пені за безпідставністю.

Також, судова колегія, перевіривши розрахунок штрафу у розмірі 959 407 грн. 73 коп., вважає його правильним.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 30% річних.

Керуючись положеннями ст. 625 ЦК України сторони дійшли згоди, що у випадку прострочення покупцем платежу, сплата якого передбачена відповідно до умов договору, покупець на вимогу продавця сплачує останньому 30 % річних від простроченої суми. Прострочена сума визначається ціною товару (її частини) яку покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання продавцем вимоги або позову до суду щодо сплати покупцем 30 % річних від простроченої суми, ціна товару (її частина) не сплачена покупцем, сума несплаченої ціни товару (її частини) для розрахунку відсотків річних визначається відповідно до п. 5.4 договору (п.5.3 договору).

За статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 30% річних, поданий позивачем та перевірений судом першої інстанції, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення 30% річних у розмірі 245 589,41 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2017 року відповідачем подано клопотання, в якому у порядку статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України просить зменшити розмір штрафних санкцій.

В обґрунтування зазначає, що відповідачем в добровільному порядку було частково погашено заборгованість за договором на суму 6 335 978,29 грн., вважає, що розмір санкцій значно перевищує розмір збитків позивача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення штрафу та пені, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13р. №7-рп/2013.

Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені до 150 000 грн. та штрафу до 300 000 грн., на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, вирішуючи питання правомірності зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню, судом апеляційної інстанції враховується ступінь виконання зобовязання відповідачем, вжиття відповідачем заходів для погашення заборгованості - у період провадження у справі сплачено 2 977957,19 грн. боргу, неспіврозмірність розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, та той факт, що позивачем не надано доказів того, що порушення відповідачем зобов'язань потягло за собою завдання збитків.

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

При цьому судом враховується, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, крім основної заборгованості у розмірі 859673 грн. 71 коп., нарахованої з урахуванням збільшення курсу долара США відповідно до гривні, 150 000 грн. пені, 300 000 грн. штрафу та 30% річних у розмірі 245589 грн. 41 коп..

Судом апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції при зменшенні штрафних санкцій тієї обставини, що невиконання відповідачем своїх зобовязань у строк, обумовлений договором, тягне погіршення фінансового стану позивача, виникнення збитків у звязку з виникненням додаткових витрат на сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення зобовязань перед банком протягом значного часу, з огляду на те, що будь - яких доказів на підтвердження вказаних обставин до суду першої інстанції подано не було.

Разом з тим, додані до апеляційної скарги копії кредитних договорів від 02.12.2015р., 09.07.2015р., 10.05.2017р., договору про факторингове фінансування з регресом від 26.02.2017р., договору овердрафту від 07.10.2016р., договорів про надання банківських послуг свідчать про наявність відповідних правовідносин з банківськими установами, однак не підтверджують погіршення фінансового стану позивача, наявність збитків, їх розмір у зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 31.03.2016р. №Вн310316/01.

Судова колегія зазначає, відповідно до норм статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача будь - яких збитків.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені до 150 000 грн. та штрафу до 300 000 грн. Наведене узгоджується з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 20.04.2017р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Вінницької області від 20.04.2017р. у справі №902/147/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 20.04.2017р. у справі №902/147/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком", м. Київ - без задоволення.

2. Справу №902/147/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.