ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" липня 2017 р.Справа № 916/3280/16

За скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" на дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі №916/3280/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер";

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Чорноморська";

про стягнення 362 908,52 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача (скаржника): ОСОБА_1 довіреність №б/н від 24.04.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №б/н від 15.08.2016р.;

від субєкта оскарження: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. спільну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Чорноморська" про затвердження мирової угоди задоволено; затверджено мирову угоду по справі №916/3280/16, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (03067, м. Київ, вул. Виборзька, 99, ) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Чорноморська" (67624, Одеська обл., Біляївський р-н, с. Дачне, вул. Колхозна, 1 А, ), 09 січня 2017 р. у м. Київ, у відповідності до якої:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАВЕСТЕР" (вул. Виборзька, 99, м. Київ, 03067, код у ), надалі Позивач, в особі директора ОСОБА_3 який діє на підставі Статуту, та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ЧОРНОМОРСЬКА, (вул. Колхозна, 1 А, с. Дачне, Біляївський р-н, Одеська обл., 67624, ) надалі Відповідач, в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту, а разом іменуються Сторони, уклали мирову угоду про наступне:

1.Сторони домовилися врегулювати спір по справі №916/3280/16 шляхом укладання (підписання та виконання) даної мирової угоди.

2.Відповідач визнає своє зобовязання по сплаті суми основного боргу перед Позивачем у сумі 204305,69 грн

3.Відповідач до 31.01.2017 року (включно) гарантує сплату на користь Позивача основного борг в сумі -204 305,69 грн.

4. Позивач та Відповідач домовилися про припинення зобовязання за договором поставки № ДГ - 000444 від 25.04.2012 р. в частині стягнення боргу на загальну суму 164 046, 48 грн., який складається:

- інфляційних втрат на суму 144 410,63 грн.;

- 3% річних на суму 14 192,20 грн.,

- витрати по сплаті судового збору в сумі 5443,65 грн. Звільнення Відповідача від виконання грошового зобовязання шляхом прощення не порушує прав третіх осіб.

5.Дана мирова угода направляється сторонами до суду для її затвердження.

6.Дана мирова угоду набирає чинності з моменту затвердження її судом і діє до повного виконання зобовязання передбаченого цією мировою угодою.

7.У разі не сплати Відповідачем суми боргу відповідно до п. 3 цієї мирової угоди, мирова угода вважається не дійсною.

8. Наслідки укладення та затвердження мирової угоди нам розяснені та зрозумілі.

9.Дана угода укладена в трьох оригінальних примірниках по одному для кожної із сторін та для Господарського суду Одеської області.

Вказаною ухвалою провадження у справі на підставі п. 7 ч.1 ст. 80 ГПК України припинено.

17.05.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавестер" звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою (вх. №2-2662/17) на дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі №916/3280/16, в якій просить суд зобовязати державного виконавця вищевказаного відділу ДВС прийняти до виконання ухвалу суду у справі № 916/3280/16 від 16.01.2017р. та відкрити виконавче провадження щодо стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Чорноморська" грошових коштів у сумі 204305,69 грн., а також стягнути вказану суму в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що у березні 2017р. товариство звернулось до ВДВС Біляївського району із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. про затвердження мирової угоди.

Так, скаржник зазначає, що 10.05.2017р. на адресу ТОВ "Хавестер" надійшов лист із повідомленням Біляївського ВДВС від 12.04.2017р., відповідно до якого державним виконавцем відділу ОСОБА_5 повернуто вищевказану ухвалу без прийняття до виконання з посиланням на те, що рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями державного виконавця, щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, скаржник звернувся до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою суду від 22.05.2017р. скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" на дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі №916/3280/16 прийнято до розгляду з призначенням засідання суду 14.06.2017р.

В судове засідання 14.06.2017р. з'явився представник скаржника який підтримав викладену у скарзі позицію, наполягав на тому, що ухвала Господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. про затвердження мирової угоди є виконавчим документом у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із чим, на його думку, у державного виконавця були відсутні підстави для повернення вказаної ухвали без прийняття її до виконання.

Представники відповідача та органу ДВС в судове засідання 14.06.2017р. не з'явились, хоча про місце, дату та час судового засідання вони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.24,26).

Ухвалою суду від 14.06.2017р., приймаючи до уваги відсутність у суду доказів належного повідомлення Біляївського МВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області про дату та час розгляду справи, незявлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд скарги за його відсутності, а також необхідність додаткового витребування доказів, розгляд скарги було відкладено на 10.07.2017р.

10.07.2017р. в судовому засіданні представник скаржника просив задовольнити скаргу в повному обсязі з підставі, які в ній викладені.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.07.2017р. надав суду пояснення стосовно скарги та зазначив, що відповідач не заперечує щодо наявності боргу перед позивачем та дійсності укладеної між сторонами мирової угоди, при цьому він доповів суду, що відповідач не погасив борг перед позивачем у звязку із відсутністю коштів на підприємстві.

Представник органу ДВС в судове засідання 10.07.2017р. не з'явився, витребувані судом докази не надав, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.33).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду скарги, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Як зазначає скаржник, повідомлення державного виконавця від 12.04.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ТОВ "Хавестер" було отримано 10.05.2017р., в підтвердження чого ним було надано роздруківку з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта" та конверт, який містить відповідний штрихкодовий ідентифікатор (т.2 а.с.20,22).

В подальшому скаргу на дії державного виконавця скаржником на адресу суду було направлено 13.05.2017р., що підтверджується описом вкладення із відміткою поштової установи (т.2 а.с.23), при цьому до суду скарга від ТОВ "Хавестер" надійшла 17.05.2017р. за вх.№2-2662/17.

Таким чином, скаржник звернувся до суду зі скаргою без пропущення встановленого ст. 121-2 ГПК України процесуального строку (10 робочих днів).

Вирішуючи питання по суті скарги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Господарський суд, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (пункт 43), зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, суд зазначає, що з метою виконання рішення державний виконавець не тільки має право, а, фактично, зобовязаний ефективно та у належному порядку використати права, надані йому відповідно до Закону.

У відповідності до п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК).

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою, якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 статті 3 названого Закону і підлягає примусовому виконанню.

Крім того, приписами ч.6 п. 7.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що у випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі відповідних виконавчих документів, зокрема, на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 4 Закону визначено перелік вимог, які мають міститься у виконавчому документі, та визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Як вбачається з резолютивної частини ухвали про затвердження мирової угоди від 16.01.2017р. у справі №916/3280/16, вона містить повну редакцію мирової угоди, укладеної між сторонами, пунктом 2, 3 якої сторони визначили, що відповідач визнає своє зобовязання по сплаті суми основного боргу перед позивачем у сумі 204 305,69 грн. та гарантує сплату цієї суми до 31.01.2017р.

Крім того, того суд визначив у вищезазначеній ухвалі, що стягувачем за ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавестер", а боржником за ухвалою є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Чорноморська".

При цьому відповідно до ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Отже, у вказаній ухвалі зазначено як суму зобовязання та дату її сплати, так і осіб, які є боржником та стягувачем по даному зобовязанню.

Таким чином, оскільки вищевказана ухвала суду про затвердження мирової угоди містить повний перелік вимог, які мають міститься у виконавчому документі, та з огляду на невиконання відповідачем зобовязань за мировою угодою у визначений сторонами строк, суд доходить висновку, що у стягувача виникло право на звернення до державного виконавця із заявою про примусове виконання відповідної ухвали.

Надаючи оцінку повідомленню державного виконавця від 12.04.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що виконання не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Таким чином, оскільки ухвалою суду про затвердження мирової угоди визначено строк виконання боржником зобовязання щодо сплати суми боргу, яка була погоджена сторонами, порушення боржником такого строку є підставою для звернення стягувача до органів примусового виконання рішень із відповідною заявою про вчинення заходів примусового виконання вищезазначеної ухвали (звернення стягнення на кошти боржника в порядку ст.48 Закону України "Про виконавче провадження").

За таких обставин, суд доходить висновку, що повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було вчинено державним виконавцем неправомірно, без врахування вимог закону.

Водночас, оскільки вимоги про визнання дій неправомірними або визнання повідомлення недійсним заявником не ставилися, враховуючи встановлені господарським процесуальним законодавством межі судового розгляду, суд не виносить вказані висновки у резолютивну частину ухвали, проте звертає на них увагу органу примусового виконання.

Щодо вимоги скаржника про зобовязання державного виконавця прийняти ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. про затвердження мирової угоди до виконання та відкрити виконавче провадження по стягненню коштів з відповідача, суд вказує наступне.

За змістом п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що, встановлюючи обставини щодо наявності підстав у позивача (скаржника) на звернення до органів примусового виконання рішення із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 16.01.2017р. про затвердження мирової угоди та вирішення питання щодо відповідності вказаної ухвали вимогам, встановленим до виконавчого документу, суд, фактично, висловив свою правову позицію стосовно відсутності підстав у державного виконавця на повернення виконавчого документу (ухвали) стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання з викладених у повідомленні від 12.04.2017р. підстав.

Водночас, як було встановлено судом під час розгляду скарги, виконавчий документ (ухвала суду про затвердження мирової угоди) був повернутий скаржнику без виконання та повторно до виконання не предявлявся, у зв'язку із чим, у випадку, якщо судом буде зобовязано державного виконавця прийняти виконавчий документ до виконання та відкрити виконавче провадження, можливість вчинення органом ДВС вказаних дій буде залежати безпосередньо від дій позивача, а саме від подання виконавчого документу до виконання.

За таких обставин, враховуючи відсутність у суду повноважень щодо зобовязання державного виконавця вчиняти дії, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" потребують вчинення дій іншими учасниками процесу, а також, враховуючи, що обовязок вчиняти дії безпосередньо встановлений законом та не потребує додаткового вирішення цього питання судом, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог скаржника щодо зобовязання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" на дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі №916/3280/16 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 10.07.2017р.

Суддя Ю.М. Щавинська