КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа№ 910/23433/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Гарбузова Т.О., довіреність №2901 від 20.06.2017,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/23433/16 (суддя Чебикіна С.О.) за позовом приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2 257, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 2 257, 37 грн. збитків, завданих внаслідок незбереження залізницею вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/23433/16 у задоволенні позову відмовлено повністю, з огляду на недоведеність позивачем того, що втрата вантажу відбулася саме з вини відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/23433/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідач повинен нести відповідальність за нестачу вантажу позивача, оскільки спірний вагон був поданий під завантаження в технічно справному стані, а його технічна несправність виникла саме під час перевезення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме позивачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову, з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", правонаступником якого є приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", (вантажовласник) 25.12.2015 року було укладено договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - договір), предметом договору відповідно до п. 1.1. є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 7.1 договору виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 307, підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" 21.08.2016 за залізничною накладною №47210208 на адресу ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" зі станції Рокувата Придніпровської залізниці на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці відвантажило аглоруду (руда залізна агломераційна).

Згідно даних залізничної накладної у вагоні №56217029 маса вантажу - 69 000кг.; вантаж завантажено у вагон відправником.

При проходженні спірного вагону станції Нижньодніпровськ - Вузол проводилося комісійне зважування вагону №56217029 та встановлено, що вага брутто - 86 650 кг, тара по документу - 21 800 кг, нетто - 64 850 кг., що менше ваги вказаної в документі на 4 150 кг. Навантаження вантажу нижче бортів вкатане катком. На поверхні вантажу маються воронкоподібні поглиблення за рухом поїзду: праворуч над 1 люком довжиною - 0,3 м., шириною - 0,3 м., глибиною - 0,3 м.; ліворуч над 6-7 люками довжиною - 1,5м., шириною - 0,6 м., глибиною - до дна вагону. В технічному відношенні вагон несправний. Маються зазори за рухом поїзду: праворуч між кришкою 1 люка, ліворуч між кришками 6,7 люків та поперечними балками вагону довжиною - по 500 мм., шириною - по 50 мм. Для подальшого збереження вантажу, зазори ущільнили за допомогою клоччя та дошки. Вагон без дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж, якого не вистачає, в вагоні вміститися зміг би.

Вказані обставини були зазначені у Комерційному акті №РА014947/411/741 від 29.08.2016 року.

Предметом даного позову є вимоги про стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу в сумі 2 257, 37 грн., яка виникла у зв'язку з не збереженням залізницею останнього при перевезенні, що відбулось у серпні 2016 року, на шляху слідування.

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено, з огляду на недоведеність позивачем того, що втрата вантажу відбулася саме з вини відповідача.

Колегія суддів з наведеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Аналогічний припис міститься у статті 113 Статуту залізниць України.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Між тим, відповідачем не доведено належним доказами того, що недостача вантажу виникла не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №56217029 масі вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом №РА014947/411/741 від 29.08.2016 року, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів.

Крім цього, згідно Акту №73 про технічний стан вагона від 23.08.2016 вагон технічно не справний. Як вказано в Акті втрата вантажу можлива.

Отже, факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений матеріалами справи, зокрема, комерційним актом; актом про технічний стан вагону від 23.08.2016, з якого вбачається, що вагон №56217029 в технічному відношенні є несправним.

При цьому, виявлені несправності вагону, воронкоподібні заглиблення свідчать про те, що нестача вантажу виникла під час його перевезення, а залізниця не довела відсутність своєї вини у виникненні нестачі.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що саме вантажовідправник має нести відповідальність за незбереження вантажу, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що згідно статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Також, відповідно до п.12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Враховуючи вищевикладене, відповідальність за незбереження вантажу покладається саме на відповідача, як перевізника, у зв'язку з невиконанням залізницею своїх зобов'язань за договором перевезення належним чином.

Аналогічної позиції щодо покладення відповідальності за незбереження вантажу саме на перевізника дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах від 29.04.2013 у справі №905/1105/13-г, від 25.10.2012 у справі №5006/23/97/2012, від 09.04.2013 у справі №5006/40/102/2012, від 09.04.2013 у справі №5006/40/101/2012.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить, зокрема, 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

У даному випадку норма недостачі на аглоруду складає 1%.

Вартість 1 тони аглоруди, яка прибула у вагоні №56217029, відповідно до рахунку-фактури від 21.08.2016 №1010/21, складає 652,42 грн.

Маса нетто відправленої аглоруди у вагоні №56217029 згідно залізничної накладної становить 69 000 кг., а маса виявленої - 64 850 кг.

Отже, вага недостачі складає 4 150 кг. (69 000 кг. - 64 850 кг.), або 4,15 т.

При цьому, норма недостачі на аглоруди складає 1%, тобто 690 кг., або 0,69 т.

Таким чином, вага фактичної недостачі складає 3 460 кг. (4 150 кг. - 690 кг.), або 3,46 т.

Відповідно вартість недостачі становить 2 257,37 грн. (3,46 т. х 652,42 грн.).

З урахування вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

За наведених обставин, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 80, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/23433/16 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/23433/16 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/23433/16, яким позов приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2 257, 37 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, б. 5, код за ) на користь приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, б.1, код за ) збитки в сумі 2 257 грн. 37 коп. та 1 378 грн. судового збору.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, б. 5, код за ) на користь приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, б.1, код за ) 1 515 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/23433/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова