ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р.Справа № 922/1317/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт", м.Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Велтон.Телеком", м.Харків
про стягнення 561970,51грн.
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 16.01.2017

від відповідача - ОСОБА_2, договір від 08.09.2016

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (далі за текстом- позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 106080,94грн., з яких: 19441,00грн. 3% річних та 86639,94грн. інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №14-11-12-С від 12.11.2014.

В судових засіданнях 23.05.2017, 29.05.2017 судом оголошувалися перерви до 29.05.2017 та 01.06.2017, відповідно.

Ухвалою від 01.06.2017 прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути на свою користь 48166,07грн. 3% річних та 513804,44грн. інфляційних втрат; а також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Велтон.Телеком" (далі за текстом третя особа).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідача письмового відзиву на позов не надав, його представник у судовому засіданні 04.07.2017 наявність заборгованості перед позивачем визнав.

Третя особа у письмових поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, а також повідомила, що після укладення договору поставки №14-11-12-С від 12.11.2014 між його сторонами були підписані Додаткова угода №1 від 04.12.2014 та Додаткова угода №2 від 05.12.2014, які були передані позивачу за Актом приймання-передачі документів від 08.12.2015. Також, третя особа просила розглядати справу без участі її представника.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

12 листопада 2014 року між третьою особою, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки №14-11-12-С (далі за текстом - Договір №14-11-12-С), за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця сою українського походження, врожаю 2014 року, насипом (Товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Загальна кількість товару, що поставляється за Договором №14-11-12-С складає 900 метричних тон +/- 10 % на вибір постачальника, на загальну суму 4908600,00 грн. +/- 10 % в залежності від кількості поставленого товару в термін до 06.12.20.14 (пункти 3.1, 3.3, 4.3 Договору №14-11-12-С).

Згідно пункту 5.1 Договору №14-11-12-С оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді 100% передоплати.

За умовами пункту 8.5 Договору №14-11-12-С (з урахуванням додаткової угоди №2 від 05.12.2014) у разі не поставки товару в строк, визначений пунктом 4.3 договору (до 06.12.2014 включно), постачальник зобов'язаний повернути суму отриманої попередньої оплати протягом 3-х банківських днів з дня наступного за кінцевим строком поставки, визначеним договором.

Відповідно до пункту 10.1 Договору №14-11-12-С (з урахуванням додаткової угоди №1 від 04.12.2014) він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 включно, але в будь-якому випадку до моменту його повного виконання.

На виконання умов Договору №14-11-12-С третя особа здійснила авансовий платіж в розмірі 4908600,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №11419 від 20.11.2014 на суму 1300000,00грн., №11424 від 20.11.2014 на суму 1300000,00грн., №11466 від 21.11.2014 на суму 1300000,00грн., №11479 від 21.11.2014 на суму 1008600,00грн.

Відповідач у встановлений договором строк товар не поставив, у зв'язку з чим у нього згідно пункту 8.5 Договору №14-11-12 виник обов'язок з повернення на користь третьої особи отриманої попередньої оплати в строк до 10.12.2014 включно.

Даний обов'язок відповідач виконав з порушенням вказаного строку та не у повному обсязі, повернувши покупцю грошові кошти лише в сумі 4072785,00грн., що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 835 815,00 грн.

08 грудня 2015 року між позивачем, як новим кредитором, та третьою особою, як первісним кредитором, укладено договір №10-ВПВ про відступлення права вимоги (далі за текстом - Договір №10-ВПВ), за умовами якого первісний кредитор відступив право грошової вимоги та здійснює розрахунок на користь первісного кредитора у спосіб, в порядку, розмірі та строки визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору №10-ВПВ його предметом є право вимоги первісного кредитора до відповідача (боржника), на підставі договору поставки №14-11-12-С від 12.11.2014 (основний договір), укладеного між первісним кредитором та боржником, щодо повернення суми передоплати у розмірі 835815,00грн.

Згідно пункту 1.3 договору №10-ВПВ новий кредитор набуває право вимагати від боржника сплати грошових коштів, а саме повернення передоплати у розмірі, строки та в порядку, які визначені в основному договорі, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплати 3 процентів річних згідно ст.625 ЦК України. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

За умовами пункту 1.4 договору №10-ВПВ загальний розмір вимоги, який передається за цим договором, складаються з 835815,00грн. (сума передоплати, що належить до повернення) та сум, які підлягають стягненню з боржника у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання за основним договором відповідно до чинного законодавства України.

На виконання пункту 4 договору первісний кредитор передав новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги до боржника за актом приймання-передачі документів від 08.12.2015.

Отримання згоди боржника на відступлення права вимоги договором не передбачене.

Про відступлення права вимоги новий кредитор (позивач) повідомив відповідача листом №14/12-1 від 14.12.2015.

З метою врегулювання питання щодо погашення заборгованості 15.12.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою №1 (вих. №15/12-5) про негайну сплатити суму боргу в розмірі 835815,00грн.

Дана вимога залишена відповідачем без реагування, у зв'язку з чим ТОВ "Новаагро Україна" звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ АА "Агросвіт" 835815,00грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.02.2016 у справі №922/6572/15, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.07.2016 вказаний позов задоволено в повному обсязі.

ТОВ "Новаагро Україна" погасило вказану заборгованість лише 11.11.2016, що підтверджується платіжним дорученням №4351 від 09.11.2016 (проведене банком 11.11.2016) на суму 848352,30грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить стягнути з відповідача на свою користь 48166,07грн. 3% річних та 513804,44грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.12.2014 по 11.11.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовими рішеннями у справі №922/6572/15 встановлено правомірність вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 835815,00грн., яка виникла через несвоєчасне та не у повному обсязі повернення позивачу суми попередньої оплати згідно умов Договору №14-11-12-С та Договору №10-ВПВ.

Відповідно до пункту 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено судами у справі №922/6572/15, відповідач згідно умов Договору №14-11-12-С мав повернути отриману суму попередньої оплати в строк до 10.12.2014 включно.

З наданих під час розгляду даної справи №922/1317/17 доказів вбачається, що відповідач погасив вказану заборгованість лише 11.11.2016.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав та в матеріалах справи відсутні докази своєчасного повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач правомірно здійснив нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних за період з 11.12.2014 по 11.11.2016.

Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення сум, суд вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому задовольняє позовні вимоги про стягнення 513804,44грн. інфляційних втрат та 48166,07грн. 3% річних.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що під час розгляду справи судом не були прийняті до уваги пояснення осіб, які діяли на підставі договорів про надання правової допомоги підписаних гр.ОСОБА_3, як директором відповідача, оскільки відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дана особа не є керівником відповідача. Як на час подання позову, так і на час прийняття рішення у даній справі керівником ТОВ Агропромислова асоціація "Агросвіт" в ЄДР значиться ОСОБА_4

Також, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна угода від 26.12.2014 про розірвання Договору №14-11-12-С. Однак на вимогу суду оригінал цієї угоди учасниками судового процесу надано не було. З письмових пояснень третьої особи вбачається, що до Договору №14-11-12-С було укладено лише дві додаткових угоди, а саме: Додаткова угода №1 від 04.12.2014 та Додаткова угода №2 від 05.12.2014.

Враховуючи викладене угода від 26.12.2014 про розірвання Договору №14-11-12-С не приймається судом до уваги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт" (61002, м.Харків, вул.Маршала Бажанова, буд.5 ЛІТ."Б-3", код 32949661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, буд.66, код 34631027) 513804,44грн. інфляційних втрат, 48166,07грн. 3% річних, 8429,56грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 07.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_5