Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

18липня 2017 року справа № 927/637/17

Позивач: Державне підприємство Державний резервний насінневий фонд України, вул. Ямська, 32, м. Київ, 01033

Відповідач: Державне підприємство Дослідне господарство Івківці ОСОБА_1 Аграрних Наук України, с. Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

Предмет спору: про відшкодування шкоди у розмірі 321750,00 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 юрисконсульт юридичного відділу, довіреність №24 від 07.07.2017;

від відповідача: не з'явився.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 214500,00 грн. вартості насіння та 107250,00 грн. штрафу за втрату насіння, яке було передано на зберігання за договором №С-08 від 12.02.2013 про надання послуг зі зберігання насіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі №С-08 від 12.02.2013 позивач передав на зберігання відповідачу насіння ячмінь Гося еліта (Ярі) крожаю 2012 року, у кількості 55 т. (пятдесят пять тонн). 25 серпня 2016 року під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (насіння), які є власністю позивача і знаходяться на відповідальному зберіганні у відповідача, встановлено відсутність насіння. До цього часу відповідач насіння позивачу не повернув. Позивач вважає, що відповідачем не вчинено заходів для забезпечення схоронності переданого йому на зберігання майна, чим порушено зобовязання, та у звязку з чим до нього мають бути застосовані визначені законом та договором міри відповідальності у вигляді стягнення повної вартості насіння та штрафу.

Ухвалою суду від 04.07.2017 було порушено провадження у справі та призначення розгляд справи на 18.07.2017.

У судове засідання від 18.07.2017 зявився уповноважений представник позивача.

Відповідач не зявився, уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача наполягав на розгляді справи без участі уповноваженого представника відповідача з огляду на те, що відповідач був повідомлений належним чином та мав достатньо часу для надання суду власної позиції по заявленому позову.

Враховуючи, що в матеріалах справи є докази належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, явка відповідача обовязковою не визнавалась, суд приходить висновку про розгляд справи за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Окрім того, відповідно до приписів ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З матеріалів справи вбачається своєчасне отримання 05.07.2017 відповідачем судової кореспонденції, що надавало можливість відповідачу висловити позицію по поданому позову та надати докази на підтвердження, явка представників відповідача судом обовязковою не визнавалась, не надання відповідачем витребуваних документів не перешкоджає здійсненню розгляду справи в цьому судовому засіданні, а тому враховуючи відсутність обставин, які б перешкоджали вирішенню спору у цьому судовому засіданні, суд вважає за можливості здійснити розгляд справи за відсутності відповідача.

Рішення приймається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відсутність сформованого та наданого суду відповідачем відзиву на позов.

У судовому засіданні представником було подано клопотання б/н від 18.07.2017 про залучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме: копію довіреності на представника; докази направлення відповідачу претензії (фіскальний чек, опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення); копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 02.12.2016 та описом вилучених документів; письмові пояснення від 18.07.2017 щодо неможливості надати витребувані судом оригінали документи.Так, у доданих до вищевказаного клопотання письмових поясненнях, представник позивача зазначає, що на даний час не має можливості надати витребувані ухвалою суду від 04.07.2017 оригінали договору С-08 від 12.02.2013 про надання послуг зі зберігання насіння та акту прийому-передачі від 12.02.2013 у звязку із вилученням таких документів на підставі ухвали судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2016 про тимчасовий доступ до речей і документів.

Вказане клопотання представника позивача судом задоволено, вказані вище документи залучено до матеріалів справи.

Представник позивача виклав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

12 лютого 2013 року між позивачем (Поклажодавець) та відповідачем (Зберігач) укладено договір №С-08 про надання послуг зі зберігання насіння (надалі - Договір), за умовами якого позивач передає, а зберігач приймає на зберігання насіння: ячмінь Гося еліта (Ярі) урожаю 2012 року у кількості 55 т., загальною вартістю 214500,0 0грн.

Відповідно до п.1.2. Договору право власності на насіння до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обігу Зберігача або бути передане ним третім особам.

Згідно із підп.2.2.3. п.2.2. договору зберігання місцем зберігання є: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, с. Івківці, вул.. Прилуцька, склад №2.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору №С-08 від 12.02.2013, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності, що також не оспорюється та не заперечується сторонами.Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір №С-08 від 12.02.2013 є обовязковим для виконання сторонами.

Аналіз змісту договору №С-08 від 12.02.2013 свідчить, що за своєю правовою природою він є договором зберігання, тому правовідносини, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, регулюються нормами §1 глави 66 Цивільного кодексу України.

В силу ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

На виконання умов договору зберігання позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання насіння: ячмінь Гося еліта (Ярі) урожаю 2012 року у кількості 55 т., загальною вартістю 214500,00 грн, про що сторонами складено акт №1 від 12.07.2011 прийому-передачі насіння до договору про надання послуг по зберіганню насіння від 12 лютого 2013 року №С-08.

Як вбачається із п.3 вищевказаного акту якість насіння відповідає вимогам державних стандартів, що діяли в Україні на момент передачі насіння. Зберігач не має претензій до Поклажодавця стосовно переданого на зберігання насіння.

Факт передачі на зберігання насіння належної якості сторонами в ході розгляду справи не заперечувався.

Відповідно до ч.1 ст.938 Цивільного кодексу України зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.Договором зберігання строк зберігання насіння не встановлений.

Відповідно до ч.2 ст.938 Цивільного кодексу України якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи із його умов, зберігач зобовязаний зберігати річ до предявлення поклажедавцем вимоги про її повернення.

Разом з тим, в п.2.11. договору зберігання сторони домовились, що зберігач зобовязаний на першу вимогу поклажодавця повернути йому насіння.

Аналогічні правила містяться і в ст.953 Цивільного кодексу України, згідно з якою зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

25 серпня 2016 року позивачем проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей (насіння), які є власністю позивача і знаходяться на відповідальному зберіганні у відповідача, в результаті якої встановлено відсутність насіння: ячмінь Гося еліта (Ярі), про що складено інвентаризаційний опис №1.

В свою чергу позивачем по тексту позовної заяви зазначено, що під час здійснення інвентаризації директор відповідача навмисно уникав участі у проведенні інвентаризації та від підпису відмовився.

26 травня 2017 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію №138-2/1-14/336 з вимогою сплатити вартість переданого на зберігання насіння на загальну суму 214500,00 грн. та 107250,00 грн. штрафу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресату вищевказана вимога отримана відповідачем 02.06.2017.

Натомість відповідачем насіння, яке було передано відповідно до умов договору про надання послуг по зберіганню насіння від 12 лютого 2013 року №С-08 позивачу повернуто не було, вартість втраченого насіння на загальну суму 214500,00 грн. не сплачено.

В звязку з цим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вартості втраченого насіння та штрафу, нарахованого на підставі п.6.5. договору зберігання за неповернення насіння.

Правовими підставами позову позивачем визначено, зокрема, приписи статей 950, 951 Цивільного кодексу України, в яких закріплені підстави і обсяг відповідальності зберігача, зокрема, за незбереження переданого на зберігання майна. Отже суд приходить до висновку, що фактично позивачем заявлений позов про стягнення збитків у вигляді вартості втраченого насіння.

В розділі 2 договору зберігання встановлено, що зберігач зобовязується: прийняти насіння надане поклажодавцем на зберігання і повернути його поклажодавцеві у схоронності (підп.2.2.1 п.2.2.); забезпечити належне зберігання насіння згідно ДСТУ 2240-93 (підп.2.2.4. п.2.2.); забезпечити безперешкодний доступ в місця зберігання насіння представників поклажодавця (підп.2.2.5. п.2.2); вживати усіх заходів, встановлених договором, законодавчими та нормативно-правовими актами, для забезпечення схоронності насіння (п.2.5.); зберігач не має права користуватись насінням, переданим йому на зберігання, а також передавати його у користування іншим особам (п.2.10).

Частиною 1 статті 942 Цивільного кодексу України на зберігача також покладено обовязок вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до ч.1 ст.949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

В розділі 6 договору зберігання сторони узгодили умови відповідальності сторін та встановили, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору відповідно до законодавства України (п.6.1). У разі втрати (нестачі) або пошкодження насіння, внаслідок чого його якість змінилась настільки, що воно не може бути використаним за первісним призначенням у розмірі його повної вартості. Збитки завдані Поклажодавцеві, втратою (нестача) або пошкодження насіння, відшкодовується Зберігачем. (підп.6.2.1. п.6.2.). Вартість насіння відшкодовується виходячи з цін, які вказані в акті прийому-передачі до цього Договору (п.6.3.). У випадку недотримання умов договору про надання послуг зі зберігання, що спричинило Поклажодавцеві матеріальні збитки, Зберігач зобовязаний відшкодувати всі завдані збитки Поклажодавцю (п.6.4.). У разі, якщо Зберігач несвоєчасно повернув насіння чи не повернув насіння, Поклажодавець вправі стягнути штраф із Зберігача у розмірі 50% (пятдесят відсотків) від вартості насіння (п.6.5.).

З посиланням на вищенаведені умови договору позивач просить стягнути з відповідача 214500,00 грн. вартості насіння та 107250,00 грн. штрафу за неповернення насіння.

Згідно зі ч.1 ст.950 Цивільного кодексу України за втрату (недостачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

В силу ч.1 ст.951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Крім того, до відносин які виникли між сторонами у звязку зі зберіганням майна, підлягають застосуванню також загальні правила про відповідальність учасників правовідносин за порушення зобовязань, закріплені у нормах глави 51 Цивільного кодексу України та глави 24 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч.1, 2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, чинним законодавством за незбереження майна, переданого на зберігання, встановлюється цивільно-правова відповідальність, яка наступає при наявності передбачених законом всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків. При цьому, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини правопорушника.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що у спорах про відшкодування збитків, обовязок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, то позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт понесення збитків та розмір заявленої до стягнення суми збитків, а також наявність причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та збитками.

Факт втрати насіння : ячмінь Гося еліта (Ярі) урожаю 2012 року у кількості 55 т., загальною вартістю 214500,00 грн підтверджується інвентаризаційним описом №1 від 25.08.2016.

Наведені факти свідчать про протиправність поведінки відповідача та неналежне виконання взятих ним на себе за договором зберігання зобовязань.

Згідно з ч.2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В силу ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, в тому числі, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Судом встановлено, що розмір збитків, заявлений до стягнення, розрахований позивачем виходячи з ціни на насіння, яка вказана в акті від 12.02.2013 прийому-передачі насіння на зберігання (3900,00 грн./т), що відповідає умовам договору зберігання та вимогам чинного законодавства.

Отже розмір збитків, завданих позивачу внаслідок втрати (нестачі) насіння, позивачем доведений.

Заподіяння позивачу збитків у сумі 214500,00 грн. саме внаслідок протиправної поведінки відповідача підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Крім того, як зазначено в підп.2.3 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного зясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідач письмового відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав; участь в засіданні господарського суду представника не забезпечив, незважаючи на належне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи; доказів, які спростовують повідомлені позивачем обставини, в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надав, клопотання про витребування таких доказів в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України у звязку з неможливістю самостійного їх подання не подав.

Відповідно до ч.1 ст.226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобовязаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим субєктам, - зобовязаний відшкодувати на вимогу цих субєктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія №138-2/1-14/336 від 26.05.2017 про сплату 214500,00 грн. вартості насіння та 107250,00 грн. штрафу, яка, відповідно до наявного матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана відповідачем 02.06.2017.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надіслав, збитки, завдані позивачу втратою переданого на зберігання насіння, в добровільному порядку не відшкодував.

В ході розгляду справи відповідачем доказів відшкодування збитків, завданих позивачу втратою переданого на зберігання насіння, в добровільному порядку не надано.

Окрім того, на вимогу п.4 Ухвали суду від 04.07.2017 року відповідачем не надано доказів виконання ним обовязку про надання поклажедавцю щомісяця інформації щодо руху насіння на складі та повідомлення позивача про небезпеку пошкодження насіння або втрати посівних якостей за умовами п.2.13 та п. 2.7 договору №С-08, що свідчить про відсутність здійснення відповідачем своїх обовязків передбачених умовами договору та вчинення дій направлених на запобігання зменшенню збитків для позивача .

Враховуючи, що судом встановлено наявність всіх складових господарського правопорушення, при яких настає відповідальність у вигляді відшкодування збитків, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 214500,00 грн. вартості насіння підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 107250,00 грн. штрафу за неповернення насіння у розмірі 50% від вартості насіння, нарахованого відповідно до п.6.5. договору зберігання.

В силу ст.610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, правовим наслідком якого є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.2 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 2 статті 552 Цивільного кодексу України передбачено, що сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

При цьому в силу ч.2 ст.232 Господарського кодексу України законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

Статтею 624 Цивільного кодексу України також встановлено, що якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Вищенаведені норми чинного законодавства є диспозитивними та надають право сторонам самостійно визначати обсяги відповідальності та співвідношення збитків та неустойки (штрафу, пені) за порушення зобовязання в договорі.

Договором зберігання (п.6.5) передбачено можливість стягнення за втрату (нестачу) переданого на зберігання насіння як збитків так і штрафу незалежно один від одного в повному обсязі.

Здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем суми штрафу, судом встановлено, що розрахунок відповідає фактичним обставинам справи, здійснений з урахуванням умов договору, і є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт нестачі насіння переданого на зберігання відповідачу, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 107250,00 грн. штрафу є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

При цьому суду зазначає, що аналізуючи правовідносини, які склалися між сторонами суд не вбачає підстав застосування п.3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що з моменту проведення інвентаризаційних дій від 25.08.2016, які оформлені інвентаризаційним описом №1, відповідачем не було вчинено жодний дій щодо повернення втраченого насіння або відшкодування його вартості, також суд зважає на ту обставину, що не зважаючи на завчасне отримання 05.07.2017 ухвали суду від 04.07.2017 відповідачем не було подано витребуваних судом документів та не було направлено у судове засідання уповноваженого представника для надання відповідних пояснень по суті спору.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, відповідно до норм ст.. 49 Господарського процесуального кодексу України сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 4826,25 підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 22, 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю

Стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство Івківці ОСОБА_1 Аграрних Наук України (17580, Чернігівська область, Прилуцький район, с. Івківці, , відомості про рахунки відсутні) на користь Державного підприємства Державний резервний насіннєвий фонд України (03038, м. Київ, вул. Ямська, 32, код 30518866, відомості про рахунки відсутні ) 214500,00 грн. вартості насіння, 107250,00 грн. штрафу, та 4826,25 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2017.

Суддя І.А. Фетисова

18.07.2017