ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Справа № 917/1292/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіГрека Б.М.,
суддіНєсвєтової Н.М.,

за участю представника
позивачаПрудко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної М.А.
на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.11.2016 року
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року
у справі№ 917/1292/16 Господарського суду Полтавської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної М.А.
до1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛЕВ"
провитребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Славкіної М.А. (надалі - ПАТ "ВіЕіБі Банк", позивач) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (надалі - ФОП ОСОБА_7, відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛЕВ" (надалі - ТОВ "ТД "ЛЕВ", відповідач 2) про витребування з незаконного володіння майна за переліком вартістю 327998,87 грн, облікованого на балансі банку, що знаходилося у нежилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, яке позивач орендував відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення, укладеного 01.11.2014 року з ФОП ОСОБА_7

Відповідачі просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.11.2016 року (суддя Кульбако М.М.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року (головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А.), у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування ухвалених судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неповноту з'ясування судами обставин справи та порушення у зв'язку з цим вимог ст.ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

ФОП ОСОБА_7 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, а судові рішення - залишити без змін з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 01.11.2014 року між відповідачем 1 та позивачем був укладений договір суборенди нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на строк з 01.11.2014 року по 31.10.2015 року включно (а.с. 15 - 20 т. 1).

У цей же день приміщення було передано позивачу в користування за актом-приймання передачі (а.с. 21-22 т.1).

20.02.2015 року відповідач 1 та позивач підписали акт, яким засвідчили повернення орендованого майна ФОП ОСОБА_7 Жодних застережень в акті щодо майна, яке залишилось в приміщенні, позивач не зробив (а.с. 193 т. 1).

У цей же день орендар ФОП ОСОБА_7 передав приміщення його власнику ЗАТ "Полтавське МРТП" за актом прийому-передачі (повернення) (а.с. 198 т.1).

19.07.2015 року ТОВ "ТД "ЛЕВ" придбало приміщення у ЗАТ "Полтавського МРТП" за договором купівлі-продажу майна №б/н. 24.07.2015 року ТОВ "ТД "ЛЕВ" та ЗАТ "Полтавське МРТП" підписали акт про передання права власності на нерухоме майно (а.с. 73 т. 1).

У справі, яка розглядається, предметом позову є витребування рухомого майна вартістю 327998,81 грн, що обліковується на балансі відділення банку № 111, яким, за твердженням позивача, незаконно заволоділи відповідачі шляхом заборони робітникам банку вивозити це майно з орендованого приміщення.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів знаходження цього майна в орендованому приміщенні та наявності такого майна у володінні відповідачів.

Беручи до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України, яка визначає межі перегляду справи в касаційній інстанції, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, Вищий господарський суд України вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах норм матеріального і процесуального права.

Посилання заявника касаційної скарги на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, з огляду на ненадання судами оцінки доказам у справі, зокрема: претензії позивача до відповідача 1 про повернення майна № 1 від 29.11.2015 року (а.с. 28-29 т. 1); відповіді ФОП ОСОБА_7 на претензію від 11.11.2015 року (вх. 5973 від 20.11.2015 року) про відсутність у нього спірного майна (а.с. 37 т. 1); листу позивача № 03-52588 від 11.12.2015 року до ФОП ОСОБА_7, в якому повідомлялось, що акт від 20.02.2015 року стосується лише нерухомого майна, а також зазначалось про недопуск представників банку до приміщення 20.02.2015 року (а.с. 38 т. 1); копії листа ФОП ОСОБА_7 від 08.04.2015 року, в якому останній просив розглянути можливість продажу банківських сейфу та банкомату (а.с. 220 т. 1); електронним листам працівників банку, в яких повідомлялось про звернення у листопаді 2015 року нового власника у телефонному режимі з вимогою вивезти належне банку майно з приміщення, а також про проведення 19.05.2016 року робіт по демонтажу та вивозу банкомату, металопластикових вікон та перегородок (а.с. 221-224 т. 1); повторної претензії позивача до відповідача 1 про повернення майна № 22/3-32635 від 10.06.2016 року (а.с. 30-36 т. 1); претензії позивача до відповідача 2 про повернення майна № 22/3-32635 від 10.06.2016 року (а.с. 39-45 т. 1), Вищий господарський суд України відхиляє, оскільки ці докази (крім копії листа ФОП ОСОБА_7 від 08.04.2015 року та електронних листів працівників банку) були належним чином оцінені судами обох інстанцій відповідно до вимог ст. 43 ГПК України і обґрунтовано відхилені, як такі, що не підтверджують перебування спірного майна у відповідачів.

Щодо інших доказів (копії листа ФОП ОСОБА_7 від 08.04.2015 року та електронних листів працівників банку), які не було подано до суду першої інстанції, то відповідно до вимог ст. 101 ГПК України суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що додаткові докази приймаються апеляційним судом лише, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Позивач взагалі не обґрунтував неможливість подання цих додаткових доказів суду першої інстанції, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції такі докази не були прийняті. У касаційній скарзі позивач також не наводить жодних причин неможливості подання цих доказів і не зазначає суті порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції норми ст. 101 ГПК України при вирішенні питання щодо прийняття додаткових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку ухвалені судові рішення, суд касаційної інстанції не встановив порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, які призвели до прийняття неправильного судового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

Фактично доводи заявника касаційної скарги зводяться до необхідності визнати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні та постанові господарських судів і відхилені ними, що суперечить ч. 2 ст. 1117 ГПК України.

За таких обставин, Вищий господарський суд України залишає рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної М.А. залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року та рішення Господарського суду Полтавської області від 21.11.2016 року у справі № 917/1292/16 - без змін.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Грек Б.М.
СуддяНєсвєтова Н.М.