ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" липня 2017 р. Справа № 918/421/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р.,

при секретарі судового засідання В'юненко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства

про стягнення заборгованості в сумі 5 237 109 грн. 47 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 28 від 13.01.2017 р.);.

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2017 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі ДП "НАЕК "Енергоатом") звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 міського комунального підприємства (далі КМПП) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань з оплати за отриману теплову енергію за березень та квітень 2017 року згідно з договором №3 від 01.10.2002 року про постачання теплової енергії в гарячій воді в сумі 4 525 543 грн. 99 коп., з яких 4 381 699,32 грн. основного боргу, 109 116,03 грн. пені, 12 839,64 грн. 3% річних та 21 888,99 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 15 червня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/421/17 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 03 липня 2017 року.

Ухвалою господарського суду від 03.07.2017 року розгляд справи відкладено на 17.07.2017 року.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подав.

17.07.2017 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача заборгованість яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань з оплати за отриману теплову енергію згідно з договором №3 від 01.10.2002 року про постачання теплової енергії в гарячій воді в сумі 5 237 109,47 грн. з яких 4 907 925,97 грн. основного боргу, 212 001,43 грн. пені, 25 185,89 грн. 3% річних та 91 996,18 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині.

Вказана заява приймається судом, відтак розгляд справи здійснюється в межах нової ціни позову - 5 237 109,47 грн.

В судовому засіданні 17.07.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просив їх задоволити.

Враховуючи те, що не зявлення відповідача в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 17.07.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2002 року між ВП "Рівненська АЕС" (Енергопостачальник) та КМПП (Споживач) було укладено договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір, а.с. 8-14), відповідно до умов якого ВП "Рівненська АЕС" взяв на себе зобов'язання постачати КМПП теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбаченими цим договором (Розділ 1 Договору).

Згідно п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах договору у вигляді води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гаряче водопостачання протягом року, технологічні потреби.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ВП "Рівненська АЕС" щомісячно до 25-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставлених рахунків.

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку і розрахунковим способом згідно з додатком № 1.

Відповідно до п.п. 10.1., 10.4. Договору цей договір набуває чинності з 01 жовтня 2002 року та діє до 01 жовтня 2003 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії договору за заявою однієї зі сторін.

Судом встановлено, що Відповідач несвоєчасно оплатив отриману теплову енергію, чим порушив пункт 6.2. Договору. Згідно виставлених та не оплачених рахунків за березень - травень 2017 року (які наявні в матеріалах справи), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог станом на час прийняття рішення розмір заборгованості становить 5 237 109,47 грн. з яких 4 907 925,97 грн. основного боргу, 212 001,43 грн. пені, 25 185,89 грн. 3% річних та 91 996,18 грн. інфляційних втрат.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обов'язки на підставі договорів постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу одна сторона зобов'язується надавати другій стороні енергетичні ресурси, передбачені договором, а споживач зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи, що наявність заборгованості в розмірі 4 907 925,97 грн. за наданні згідно Договору послуги постачання теплової енергії в гарячій воді, підтверджується зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 25 185 грн. 89 коп. за період з 25.04.2017 року по 14.07.2017 року та 91 996,18 грн. інфляційних втрат нарахованих у березні, квітні 2017 року .

Суд, перевіривши подані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних, встановив що останні є арифметично вірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідно до п. 7.2.2 Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків за теплову енергію Споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення від суми невиконаних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи, що Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання по оплаті послуг з постачання теплової енергії, позивачем нараховано пеню за період з 25.04.2017 року по 14.07.2017 року, розмір якої складає 212 001 грн. 43 коп.

Подані позивачем розрахунки пені та період її нарахування перевірено судом та визнано їх обґрунтованими.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь яких заперечень, доказів на їх обґрунтування, а також доказів сплати боргу під час розгляду справи відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за постачання теплової енергії в сумі 5 237 109,47 грн. з яких 4 907 925,97 грн. основного боргу, 212 001,43 грн. пені, 25 185,89 грн. 3% річних та 91 996,18 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на Відповідача покладаються судові витрати в сумі 78 556,64 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м. Вараш, м-н. Незаледності, 2, ІК 30536302) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, Рівненська обл., ІК 05425046) 4 907 925,97 (чотири мільйони дев'ятсот сім тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) грн. основного боргу, 212 001,43 (двісті дванадцять тисяч одну) грн. пені, 25 185,89 (двадцять п'ять тисяч сто вісімдесят п'ять) грн. 3% річних, 91 996,18 (дев'яносто одну тисячу дев'ятсот дев'яносто шість) грн. інфляційних втрат та 78 556,64 (сімдесят вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19 липня 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (34400, м. Вараш,);

3 - відповідачу рекомендованим (34400, м. Вараш, м-н. Незалежності 2).