РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"10" липня 2017 р. Справа № 918/112/17

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива"

на рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р.

у справі № 918/112/17 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом заступника керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації

до відповідача ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива"

до відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області

про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки площею 713,2 га, вартістю 22 398 759,2 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури - ОСОБА_4

від позивача ОСОБА_1 обласної державної адміністрації - ОСОБА_5

від відповідача ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива" - ОСОБА_6, ОСОБА_7

від відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13.03.2017 р. було задоволено позов заступника керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до відповідачів ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива" та ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки площею 713,2 га, вартістю 22 398 759,2 грн.; зобовязано ОСОБА_2 виробничий кооператив "Нива" повернути ОСОБА_1 обласній державній адміністрації земельну ділянку загальною площею 713,2 га, вартістю 22 398 759,2 грн., що розташована на території Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому її було одержано в оренду, шляхом підписання акту приймання-передачі.

При винесені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що на виконання розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області №549 від 21.11.2003 року було укладено Договір оренди землі від 18.02.2004р. між ОСОБА_3 РДА як орендодавцем та СВК "Нива" як орендарем терміном на 50 років загальною площею 713,2 га земель лісового фонду.

Взявши до уваги недотримання вимог земельного законодавства під час укладення договору оренди землі, а саме: визначення у договорі розміру орендної плати без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та врахувавши, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є його невідповідність у момент вчинення актам цивільного законодавства, місцевий господарський суд визнав спірний договір оренди землі від 18.02.2004р. недійсним.

З огляду на визнання вказаного правочину недійсним, суд першої інстанції застосував правила ст.216 ЦК України про двосторонню реституцію та зобов'язав ОСОБА_2 виробничий кооператив "Нива" повернути земельну ділянку площею 713,2 га, вартістю 22 398 759,2 грн. ОСОБА_1 обласній державній адміністрації, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Також, судом було відхилено заяву СВК «Нива» про застосування строку позовної давності.

При цьому, суд визнав безпідставними посилання СВК "Нива" про наявність відомостей у прокурора щодо вчинення оспорюваного правочину ще у 2008 році, під час проведення перевірки дотримання вимог лісового господарства, як таке, що ґрунтується на припущеннях, які не підтверджуються належними доказами. Крім того, судом зазначено про відсутність у матеріалах справи доказів проведення прокуратурою перевірки дотримання саме земельного законодавства, а також виявлення факту укладення договору без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 виробничий кооператив "Нива" звернувся з апеляційною скаргою до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017 року у справі №918/112/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також, що висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи.

СВК "Нива" наголошує, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність у момент прийняття розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області №549 від 21.11.2003 р., законодавчого визначення поняття нормативної грошової оцінки.

Доводить, що відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, водночас волевиявлення обох сторін на укладення договору та погодження всіх істотних умов відбулося з прийняттям розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області №549 від 21.11.2003 р. і саме 21.11.2003р. є датою укладення договору. Звертає уваги суду, що Закон України "Про оцінку земель" набув чинності 13.01.2004 р., а тому до спірного договору положення вказаного закону не застосовуються.

Зазначає, що станом на 18.02.2004р. державою не було визначено механізму проведення нормативної грошової оцінки землі, натомість його було запроваджено лише в липні 2004 р.

Пояснює, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, незапровадження та недотримання державними органами власних процедур, будь-які помилки державних органів повинні покладатися на саму державу і не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, скаржник доводить, що судом першої інстанції не було досліджено питання про порушення спірним договором прав орендодавців, а також не було встановлено у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Пояснює, що договір може бути визнаним недійсним лише у разі коли він спричиняє негативні наслідки для позивача чи держави.

Наголошує, що СВК "Нива" до суду першої інстанції подавалась заява про застосування строків позовної давності, яку було безпідставно не взято до уваги, та пояснює, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Констатує, що як ОСОБА_1 обласна державна адміністрація так і прокуратура мали можливість довідатись про вчинення спірного правочину, і окрім того, матеріалами справи підтверджується, що прокурору стало відомо про існування договору оренди з листа ДП "ОСОБА_3 лісгосп" від 15.04.2008р.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, відповідач вважає, що судом першої інстанції було задоволено позов за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Від ОСОБА_3 місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача СВК "Нива", у якому прокурор просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурор вказує, що земельним законодавством передбачено обовязковість проведення грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них.

На спростування твердження відповідача СВК "Нива" про те, що договір було укладено в момент досягнення згоди з усіх істотних умов при винесенні розпорядження голови РДА від 21.11.2013р., прокурор зазначає, що визначення моменту укладення договору унормовано статтею 640 ЦК України, частиною 3 якої (в редакції, що діяла з 01.01.2004р.) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Прокурор додає, що розпорядження голови ОСОБА_3 РДА №549 від 21.11.2003р. не є правочином та не створювало для сторін договору цивільних прав та обовязків.

Звертає увагу суду, що в період часу з 18.02.2004р. по 13.03.2017р., тобто впродовж 13 років сторонами договору жодного разу не ініційовано питання перегляду розміру орендної плати та приведення її у відповідність до норм чинного законодавства.

Пояснює, що внаслідок укладення спірного договору без проведення нормативної грошової оцінки, було порушено інтереси держави внаслідок недоотримання грошових надходжень місцевим бюджетом.

Вказує на безпідставність посилання скаржника, що позовні вимоги не узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини та суперечать ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право на мирне володіння своїм майном та заборону позбавлення власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Прокурор зазначає, що у практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано критерій "пропорційності", який передбачає, що втручання в право власності буде розглядатись як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, у разі не дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. При цьому, Європейський суд з прав людини, також перевіряє доводи щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно.

Спростовуючи доводи скаржника щодо пропущення строку позовної давності, прокурор вказує, що про порушення вимог законодавства стало відомо з листа ОСОБА_3 РДА від 19.09.2016р. №2468/02-22/16, в якому містились відомості стосовно відсутності технічної документації з нормативної грошової оцінки у СВК "Нива" при укладенні договору оренди землі.

За наведеного вище, прокурор вважає, що оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Від ОСОБА_3 РДА найшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що висновок суду першої інстанції про невідповідність спірного договору вимогам закононодавства є безпідставним, оскільки на момент укладення договору оренди землі від 18.02.2004р. в українському законодавстві не існувало оціночних процедур, за якими можна було провести нормативну грошову оцінку, натомість оціночні процедури були прийняті лише у липні 2004р.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 РДА звертає увагу суду на пропуск прокурором строку позовної давності та доводить, що ОСОБА_3 місцева прокуратура, мала всі можливості довідатись про порушення або відсутність порушень законодавства при укладенні договору оренди землі здійснюючи загальний нагляд за дотриманням законодавства, а також в межах наданих повноважень, вжити заходи прокурорського реагування щодо усунення виявлених порушень.

Підсумовує, що просить рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р. у справі № 918/112/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Крім того, 26.05.2016р. ОСОБА_3 РДА було подано заяву про залишення позову без розгляду, мотивовану тим, що прокурором не обґрунтовано та не доведено наявність підстав для здійснення представництва, не надано доказів звернення до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації з повідомленням про наявність підстав для подання позову.

10 липня 2017 року в судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджують, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017 року у справі №918/112/17 належить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 РДА вказав, що апеляційну скаргу підтримує та просить її задоволити.

Прокурор та представник ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в судовому засіданні заявили, що з доводами апеляційної скарги не погоджуються, вважають їх безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просять суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу належить задоволити, а оскаржуване рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р. у справі № 918/112/17 скасувати, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 01.04.1994 року №24 селянській спілці "Нива" (правонаступником якої є ОСОБА_2 виробничий кооператив "Нива") було надано у постійне користування, зокрема, 713,2 га земель лісового фонду.

23.06.1994 року селянській спілці "Нива" було видано відповідний Державний акт на право постійного користування землею.

Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до ЗК України не можуть мати їх на такому праві, зобов'язані переоформили у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

На виконання вищезазначених приписів земельного законодавства СВК "Нива" звернулося до ОСОБА_3 РДА з клопотанням про надання в оренду земель лісового фонду терміном на 50 років із земель запасу Шепетинської сільської ради.

Розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області №549 від 21.11.2003 р. було надано СВК "Нива" в оренду терміном на 50 років 713,2 га земель лісового фонду із земель запасу Шепетинської сільської ради для ведення лісового господарства. Встановлено орендну плату в розмірі - 1967 грн. в рік (т.1, а.с. 25).

Пізніше, 18 лютого 2004 року між ОСОБА_3 РДА (орендодавець) та СВК "Нива" (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір, т.1, а.с. 17-24), посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу та зареєстрований у ОСОБА_3 районному відділі земельних ресурсів, про що внесено запис за №4 від 18.02.2004 року.

Відповідно до п.1 договору орендодавець передає, а орендар набуває право на оренду земельної ділянки площею 713,2 га земель запасу (лісового фонду) для лісогосподарського виробництва (ведення лісового господарства), яка знаходиться на території Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Також, у пункті 1 договору вказано, що грошова оцінка земельної ділянки не проводилась.

Пунктом 2 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду з метою лісогосподарського виробництва. Використання земель проводиться у відповідності до розробленого проекту внутрігосподарського устрою.

Пунктом 2.2 визначено, що договір укладається на термін 50 років, починаючи з дати його реєстрації. По закінченні терміну договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що орендна плата за землю вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1 967,00 грн. за всю ділянку один раз в рік. Розмір орендної плати щорічно переглядається у випадку і з моменту, зокрема, збільшення розмірів ставки земельного податку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір укладено з порушенням приписів ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", ст. ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі", а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Оскільки орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, то договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним у зв'язку із недодержанням сторонами в момент вчинення цього правочину встановленого законом порядку.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства.

Відповідно до положень ст.2 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі у редакції, чинній на час укладення спірного договору - 18.02.2004р.) відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором про оренду землі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Подібні положення містяться також у ст.207 ГК України. Зокрема, частиною 1 ст. 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі" , а також порушення вимог ст. ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду землі").

Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку землі" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно із ст. 5 вказаного Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку землі" визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Частинами 1,2 статті 15 Закону України "Про оцінку землі" передбачено, що підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про оцінку землі", якою визначено порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років.

Частинами 1, 2 статті 23 вищезазначеного Закону передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Отже, оскільки земельним законодавством передбачено обовязковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них, укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки, свідчить про порушення законодавчих приписів у таких правовідносинах, що з огляду на норми ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою для висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 08.04.2015р. у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 у справі №3-70гс15, від 01.07.2015 у справі №3-298гс15, від 11.05.2016р. у справі №6-824цс16.

Крім того в апеляційній скарзі ОСОБА_2 виробничий кооператив "Нива" зазначає, що оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору в момент винесення розпорядження голови райдержадміністрації - 21.11.2003 року, саме ця дата є датою укладення договору і, як наслідок, застосуванню підлягає законодавство яке діяло на момент винесення розпорядження.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними доводами скаржника, оскільки частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, що діяла з 01.01.2004р.) унормовано, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Також, ст.18 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Окрім того, розпорядження голови ОСОБА_3 РДА №549 від 21.11.2003р. не є правочином та не створювало для сторін договору цивільних прав та обовязків.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів визнає вказані доводи скаржника СВК «Нива» безпідставними та доходить висновку, що договір оренди був укладений та набув чинності - 18.02.2004р., в день його державної реєстрації.

Також, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 РДА №1188/02-22/17 від 10.05.2017р. про залишення позову без розгляду(т.1, а.с.221-224). В обгрунтовання вказаної заяви відповідачем ОСОБА_3 РДА зазначається про те, що прокурором не доведено наявність підстав для здійснення представництва, не надано доказів звернення до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації з повідомленням про наявність підстав для подання позову.

Поряд з цим, у матеріалах справи наявний лист ОСОБА_3 місцевої прокуратури №34-440вих-17 від 14.02.2017р. адресований ОСОБА_1 обласній державній адміністрації, у якому прокурор, зокрема, повідомляє про невідповідність вимогам законодавства договору оренди землі від 18.02.2004р. та вказує про необхідність подання позову щодо визнання означеного договору недійсним та повернення переданої в оренду земельної ділянки (т.1, а.с. 34-37).

Крім того, у вказаному листі прокурором звертається увага на бездіяльність ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Рівненської області та зазначається про невжиття ними жодних заходів щодо визнання недійсним договору оренди від 18.02.2004р. та повернення земельної ділянки.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 РДА про залишення позову без розгляду.

Крім того, 13.03.2017р., під час розгляду справи судом першої інстанції, СВК "Нива" було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Місцевим господарським судом було зроблено висновок про відсутність пропуску строку позовної давності та визнано обґрунтованими доводи прокурора, з яких вбачається, що останньому стало відомо про невідповідність договору вимогам законодавства лише з листа ОСОБА_3 РДА від 19.09.2016р. №2468/02-22/16.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до п. 2.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти (така правова позиція була викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 у справі N 6-7цс14).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5).

Як роз'яснено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Отже, із наведеного є очевидним висновок про те, що дослідження підстав пропуску строку позовної давності та наявності поважності/ неповажності причин такого пропуску, або ж встановлення моменту, з якого особі стало відомо про порушення її права (за наявності відповідної заяви про застосування строків позовної давності) покладається на суд, до якого було подано заяву про застосування строків позовної давності; при цьому, на особу, яка пропустила такий строк, покладається обов'язок довести поважність цих причин, або ж довести з якого моменту їй стало відомо про порушення її права.

Судами встановлено, що оспорений договір укладено 18.02.2004р., в той час як з позовною заявою прокурор в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Рівненської області лише у 2017 році.

При цьому прокурор зазначав, що про вказані порушення прокуратурі області стало відомо лише в 2016 році з листа ОСОБА_3 РДА від 19.09.2016р. №2468/02-22/16, в якого вбачалось, що при передачі земель у користування (оренду) СВК "Нива", технічна документація з нормативної грошової оцінки не виготовлялась.

Проте при дослідженні матеріалів справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржений правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати його укладення.

До заяви про застосування позовної давності СВК "Нива" додано ОСОБА_9 перевірки ведення лісового господарства в угіддях СВК "Нива" від 09.04.2008р. складений ДП "ОСОБА_3 лісгосп" за результатами перевірки дотримання СВК "Нива" вимог лісового законодавства (т.1, а.с.94-95).

Зі вказаного ОСОБА_9 вбачається, що провідним інженером ОСОБА_10, інженером з охорони лісу ОСОБА_11 в присутності лісничого СВК "Нива" ОСОБА_9 було встановлено, серед іншого, що лісові угіддя використовуються кооперативом на підставі договору оренди земельної ділянки площею 713,2 га, реєстраційний №232 від 18.02.2004р.

15.04.2008р. ДП "ОСОБА_3 лісгосп" на виконання доручення ОСОБА_3 міжрайонної прокуратури направило останній ОСОБА_9 перевірки ведення лісового господарства в угіддях СВК "Нива" від 09.04.2008р. (т.1, а.с.93).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24.03.2008р. Прокуратурою Рівненської області на адресу Контрольно-ревізійного управління в Рівненській області було направлено лист №07/4-152-08 від 24.03.2008р., у якому містилася вимога про проведення перевірки, надання інформації (т.1, а.с.173-174). У вказано листі повідомляється про виявлення ряду порушень, зокрема, при укладенні договорів оренди землі ОСОБА_3 районною державною адміністрацією. Серед іншого, зазначається, що із перевірених 85 договорів оренди на землях іншого, ніж водного фонду та сільськогосподарського призначення, у 27 договорах не проведена нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

До вказаного листа додано реєстри договорів оренди по ОСОБА_3 районі на 9 аркушах, і з вказаних додатків вбачається, що СВК "Нива" орендує земельну ділянку площею 713,2 га для ведення лісового господарства відповідно до договору №4 від 18.02.2004р., при цьому нормативна грошова оцінка земельної ділянки - не проведена (т.1, а.с. 183, пункт 76).

На виконання вказаної вимоги прокуратури Контрольно-ревізійне управління в Рівненській області звернулося до суду з позовом про надання дозволу на проведення позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ОСОБА_3 районної державної адміністрації з 28.05.2008р. по 17.06.2008р. за період 2003-2008 роки.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 22.04.2008 року позов КРУ в Рівненській області до ОСОБА_3 РДА задоволено, надано дозвіл на проведення позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності (в частині укладення та виконання договорів оренди земельних ділянок, земель сільськогосподарського призначення, земельних ділянок водного фонду) ОСОБА_3 районної державної адміністрації з 28.05.2008р. по 17.06.2008р. за період з 01.01.2003р. по 28.05.2008р.(т.1, а.с. 185-186).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів доходить висновку, що органу прокуратури було відомо про укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки ще у 2008 році, тобто до спливу позовної давності.

Водночас, лист Прокуратури Рівненської області №07/4-152-08 від 24.03.2008р. та постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 22.04.2008 року по справі №2-а-2305/08 ОСОБА_3 районною державною адміністрацією було подано лише до суду апеляційної інстанції і вони не були предметом розгляду місцевого господарського суду.

Під час судових засідань ОСОБА_1 апеляційного господарського суду, зокрема, судового засідання від 11.05.2017р., представник ОСОБА_3 РДА надав усні пояснення, у яких зазначив, що вказані документи не було подано в суд першої інстанції, оскільки для їх пошуку був необхідний додатковий час, суд повідомлявся про наявність вказаних документів, водночас клопотання представника ОСОБА_3 РДА про відкладення розгляду справи місцевим господарським судом було відхилено.

Отже, колегія суддів визнає поважними та такими, що не залежали від ОСОБА_3 РДА причини, що завадили останньому подати вказані додаткові докази до суду першої інстанції та відповідно приймає вказані додаткові докази на стадії перегляду судових рішень в апеляційному порядку.

Крім того, пункт 4.3. наказу Генерального прокурора України від 28.10.2002 №3 , що діяв на момент укладення Договору оренди землі від 18.02.2004р., передбачав здійснення нагляду за додержанням законів органами виконавчої влади, місцевого самоврядування з урахуванням принципу незалежності прокуратури від органів виконавчої влади. Із цією метою Генеральний прокурор України наказав використовувати право прокурора брати участь у засіданні рад, їх виконавчих комітетів, колегій державних органів.

Наказом Генерального прокурора України від 15.04.2004 №6гн було передбачено необхідність забезпечення прокурорського нагляду за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Наказом від 19.09.2005 №3гн Генеральний прокурор України визначив основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять також і накази Генерального прокурора, зокрема, від 18.10.2010 №3гн, від 12.04.2011 №3гн, від 07.11.2012 №3гн.

Також вказані накази, крім іншого, містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

У наказі від 07.11.2012 №3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, законодавчо встановлений обовязок органів прокуратури здійснювати нагляд за прийнятими місцевими державними адміністраціями рішеннями, додатково підтверджує наявність у прокурора можливості бути обізнаним з існуванням спірного договору до спливу строку позовної давності та спростовує доводи останнього про початок перебігу цього строку лише в 2016 році.

Крім того, частинами 1, 2, 3 ст.33 Закону України Про місцеві державні адміністрації обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, щорічно та на вимогу звітують перед ними.

Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Отже, наведені приписи регулюють відносини районних державних адміністрацій та обласних державних адміністрацій у спосіб, що дозволяє останнім бути обізнаними з прийнятими районними адміністраціями розпорядженнями, в тому числі й зі розпорядженням голови ОСОБА_3 РДА №549 від 21.11.2003 року, на виконання якого укладено спірний договір оренди землі, що в свою чергу, свідчить про можливість позивача дізнатися про існування порушених прав до спливу строків позовної давності.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов хибного висновку, що прокурором та ОСОБА_1 обласною державною адміністрацією не було пропущено строк позовної давності, оскільки вони повинні були та мали змогу дізнатися про наявність оспореної угоди, укладеної 18.02.2004р., як мінімум не пізніше березня 2008 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції встановивши, що оспорюваний договір оренди землі від 18.02.2004 року суперечить приписам законодавства, а саме ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.13 Закону України "Про оцінку землі", ст. 15 Закону України "Про оренду землі", водночас дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача СВК "Нива" про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог через пропущення позивачем строку звернення з позовом до суду у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива" - задоволити.

2. Рішення господарського суд Рівненської області від 13.03.2017р. у справі № 918/112/17 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Прокуратури Рівненської області (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. 16 Липня буд. 52, код 02910077) на користь ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива" (35682, Рівненська області, Дубенський район, с.Шепетин, код 30712589) - 1760 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Майдан Просвіти, 1, код 13986712) на користь ОСОБА_2 виробничого кооперативу "Нива" (35682, Рівненська області, Дубенський район, с.Шепетин, код 30712589) - 1760 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Рівненської області видати судові накази на виконання цієї постанови.

6. Справу №918/112/17 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.