РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 924/114/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Савченко Г.І.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.04.17 р.

у справі № 924/114/17 (суддя Шпак В.О. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ"

про про стягнення 465 846,96 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 08.08.2016р.);

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №12-07/2017 від 12.07.2017р.).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.04.2017 року у справі № 924/114/14 позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" про стягнення 465 846,96 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" 57 673,98 грн. пені, 6181,30 грн. 3% річних, 250 248,37 грн. курсової різниці та судовий збір в розмірі 4 711,56 грн. В частині стягнення 15,21 грн. 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 листопада 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" (постачальник/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" (покупець/відповідач) був укладений договір поставки №11/11-2016/ЗП (далі - договір, а.с. 6-10), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупця кукурудзу 3-го класу, урожаю 2016 року, в загальній кількості 3000,000 тон +/-5%, в подальшому по тексту іменується "товар", а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар (п.1.1. договору).

Загальна вартість товару складає 12 300 000,00 (дванадцять мільйонів триста тисяч грн., 00 коп.) гривень -5 % в тому числі ПДВ. (п.1.3 договору)

Відповідно до п.1.5 договору, перехід прав власності підтверджується видатковою накладною, оформленою датою передачі товару. Постачальник зобов'язується строком до 25.11.2016 року провести передачу права власності покупцю на товар (п.1.7 договору).

Відповідно до п.1.8 договору, разом з товаром постачальник передає покупцеві такі документи: рахунок фактура, видаткова накладна на товар, посвідчення про якість зерна (форма 47), товарно-транспортна накладна.

Сторони погодили, що відповідно до п.2.1 договору покупець сплачує 100% вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання покупцю документів вказаних в п.1.8 договору. Датою проведення оплати вважається дата зарахування банком грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.2.3 договору).

Відповідно до п.3.5 договору, покупець зобов'язаний: отримати товар, здійснити оплату за товар, в розмірах та порядку, визначених чинним договором.

При ненаданні в зазначений строк документів, вказаних в п.9.9. договору, покупець має право протримати оплату за товар, зазначену в п.2.1 договору, в повному обсязі до моменту надання зазначених документів. В разі здійснення постачальником поставки усієї партії товару або його частини покупець має притримати повернення постачальнику товару та /або його частини до моменту надання зазначених документів покупцю (п.4.7 договору).

Відповідно до п.8.1 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли у період дії договору та відповідальності за порушення цих зобов'язань.

Даний договір укладений за допомогою засобів факсимільного та/або електронного звязку є обовязковим до виконання в повному обсязі, і є прирівняний до оригіналу, до моменту обміну оригіналами примірників даного договору (п.8.3 договору).

Пунктом 9.9 договору сторони визначили перелік документів, відповідно до якого постачальник зобовязувався передати покупцю засвідчені печаткою підприємства та підписом керівника з поміткою "копія вірна":

- копію свідоцтва про державну реєстрацію/ виписки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;

- копію розширеного витягу з єдиного державного реєстру підприємств України, виданого не раніше одного місяця до дати підписання цього договору;

- копію довідки з єдиного державного реєстру підприємств України (видану управлінням статистики);

- копію останньої зареєстрованої редакції Статуту або витягу із Статуту підприємства (сторінки із відписами, засвідчувальними та реєстраційними написами, загальними положеннями, видами діяльності, де мазані керівник та засновники, а також обмеження керівника на підписання документів. У випадку наявності обмежень керівника на підписання документів, що стосуються даного Договору, надати копію Довіреності, або іншого документу, що дозволяє підписання необхідних документів;

- копію протоколу/наказу чи іншого документу про призначення на посаду осіб, уповноважених підписати договір;

- копію свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ (виданого до 01.01.2014р.);

- копію витягу з реєстру платників ПДВ про реєстрацію платника ПДВ/ реєстрацію суб'єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ;

- копію довідки про набуття або підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи;

- копію довідки від постачальника про площі земельних ділянок, що перебувають у власності або в користуванні (оренді, суборенді), завірені підписом керівника та печаткою продавця та форму 4-сг затверджену Наказом Держстату України від 17.07.2012 р. за № 301 про Посівні площі сільськогосподарських культур, якщо культури, поставка яких є предметом даного договору, підлягають поставці до 02.12 поточного року, що завірені підписом керівника та печаткою продавця - для виробників с/г продукції.

17.11.2016 року між сторонами була укладена додаткова угода (а.с.11), відповідно до якої сторони внесли зміни до розділу 2 договору поставки №11/11-2016/ЗП від 11.11.2016 року:

"2.1. Покупець сплачує 100% вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати надання покупцю документів вказаних в п. 1.8. договору.

2.2. Сторонами визначено, що мінімальна партія до оплати становить не менше 500 тонн.

2.3. Датою проведення оплати вважається дата зарахування банком грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

2.4. Валюта платежу за договором - національна валюта України.

2.5. Сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання покупця по оплаті товару в іноземній валюті доларах США.

2.6. Ціна товару визначається в національній валюті гривні, еквівалентно до курсу долару США, що складеться на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття в день, що передує дню підписання договору. При визначенні ціни в національній валюті зазначається курс долару США, на підставі якого визначається ціна в національній валюті.

2.7. У випадку зміни розміру грошових зобов'язань покупця в зв'язку зі зміною курсу долару США до гривні, що складається на міжбанківському валютному ринку, ціна товару та сума договору в національній валюті коригується на відповідні суми.

2.8. Сума коштів в національній валюті, що підлягає сплаті покупцем постачальнику при оплаті товару, визначається на підставі курсу купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківській день до дати перерахування коштів від покупця на рахунок постачальника. У випадку виникнення необхідності у постачальника визначити розмір грошового зобов'язання покупця при нездійсненні ним оплати, в тому числі при підготовці вимоги, претензії, позову, розмір грошового зобов'язання покупця в національній валюті визначається на підставі курсу купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківській день до дати визначення зобов'язання (підготовки вимоги, претензії, позову, тощо).

2.9. Сторони домовились, що курс купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України підтверджується даними веб-сайту http://minfin.com.ua а в разі неможливості вільного використання ресурсу (в наступній черговості): даними сайту http://finmonitor.com.ua, даними будь-якої банківської установи на вибір постачальника."

21.11.2016 року додатковою угодою №1 до договору поставки №11/11-2016/ЗП від 11.11.2016 року сторони внесли наступні зміни:

"п.1.7. Постачальник зобовязується передати товар покупцеві не пізніше 27.11.2016 року

п.2.1. Покупець зобовязується оплатити товар у термін до 08.12.2016 р.

22 листопада 2016 року додатковою угодою № 2 до договору поставки №11/11-2016/ЗП від 11.11.2016 року сторони внесли наступні зміни:

"п.1.1. Постачальник зобов'язується передати у власність покупця кукурудзу 3-го класу, урожаю 2016 року, в загальній кількості 2 889,380 тон +/-5%, в подальшому по тексту іменується "товар", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

п.1.2. Ціна однієї тонни товару становить 4050,00 (чотири тисячі п'ятдесят грн. 00 коп.) гривень, в тому числі ПДВ.

п.1.3. Загальна вартість товару складає 11 701 989,00 (одинадцять мільйонів сімсот одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 00 коп.) гривень +/-5%, в тому числі ПДВ."

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 11 701 989,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №71 від 12.11.2016 року, №75 від 15.11.2016 року, №77 від 16.11.2016 року, №79 від 17.11.2016 року, №81 від 18.11.2016 року, №83 від 19.11.2016 року, №85 від 20.11.2016 року, №87 від 21.11.2016 року, №90 від 22.11.2016 року та №92 від 25.11.2016 року.

Відповідач, в свою чергу, здійснив оплату товару на загальну суму 11 701 989,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №21 від 08 грудня 2016 року на суму 3 760 887,78 грн., №25 від 09 грудня 2016 року на суму 239 112,22 грн., №33 від 12 грудня 2016 року на суму 4 701 989,00 грн., № 129 від 15 грудня 2016 року на суму 1 300 000,22 грн., №47 від 21 грудня 2016 року на суму 200 000,00 грн., №66 від 26 грудня 2016 року на суму 500 000,00 грн., №78 від 29 грудня 2016 року на суму 300 000,00 грн., №12 від 10 січня 2016 року на суму 700 000,00 грн.

ТОВ "Акріс Агро", посилаючись на те, що ТОВ "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" здійснило оплату товару із порушенням термінів зазначених в п.2 додаткової угоди та не оплатило курсову різницю на ціну поставленого товару, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" 57 673, 98 грн. пені, 6 196, 30 грн. відсотків річних та 250 248,37 грн. курсової різниці.

Оскільки прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності нарахованої та відповідно пред'явленої до стягнення курсової різниці в розмірі 250 248,37 грн.

Відповідно до п.4.3 договору, покупець за даним договором несе наступну відповідальність: за порушення терміну оплати товару сплачує за вимогою постачальника пеню в розмірі подвійної облікової станки НБУ, яка діятиме у відповідний період, від суми боргу за кожний день прострочки.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору (проведення розрахунків з порушенням строків оплати за товар, визначених п.2.1 додаткової угоди №1 від 21.11.2016 року) та зважаючи, що п.4.3 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції визнавши розрахунок пені, наданий позивачем невірним та провівши його самостійно, враховуючи неможливість виходу суду за межі позовних вимог, правомірно задоволив пеню в розмірі 57673,98 грн.

При цьому, доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення пені з посиланням на п.4.7 договору колегією суддів до уваги не беруться, оскільки в п.2 додаткової угоди №1 від 21 листопада 2016 року сторонами погоджено кінцевий термін сплати поставленого товару.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, як з'ясовано судами, прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що до стягнення підлягає лише 6181,30 грн. відсотків річних. При цьому, у стягненні 15,21 грн. відсотків річних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред'явлено до стягнення безпідставно.

Щодо посилання скаржника на відсутність правових підстав для стягнення курсової різниці колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, 17.11.2016 року між сторонами була укладена Додаткова угода, відповідно до якої сторони внесли зміни до розділу 2 договору поставки №11/11-2016/ЗП від 11.11.2016 року.

Так, згідно п.2.5. додаткової угоди сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання покупця по оплаті товару в іноземній валюті доларах США.

Ціна товару визначається в національній валюті гривні, еквівалентно до курсу долару США, що складеться на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття в день, що передує дню підписання договору. При визначенні ціни в національній валюті зазначається курс долару США, на підставі якого визначається ціна в національній валюті (п.2.6).

У випадку зміни розміру грошових зобов'язань покупця в зв'язку зі зміною курсу долару США до гривні, що складається на міжбанківському валютному ринку, ціна товару та сума договору в національній валюті коригується на відповідні суми (п.2.7).

Сума коштів в національній валюті, що підлягає сплаті покупцем постачальнику при оплаті товару, визначається на підставі курсу купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківській день до дати перерахування коштів від покупця на рахунок постачальника. У випадку виникнення необхідності у постачальника визначити розмір грошового зобов'язання покупця при нездійсненні ним оплати, в тому числі при підготовці вимоги, претензії, позову, розмір грошового зобов'язання покупця в національній валюті визначається на підставі курсу купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківській день до дати визначення зобов'язання (підготовки вимоги, претензії, позову, тощо) (п.2.8).

Сторони домовились, що курс купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України підтверджується даними веб-сайту http://minfin.com.ua, а в разі неможливості вільного використання ресурсу (в наступній черговості): даними сайту http://finmonitor.com.ua, даними будь-якої банківської установи на вибір постачальника." (п.2.9).

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Дана вимога була дотримана сторонами при укладенні додаткової угоди від 17.11.2016 року до договору поставки, оскільки в п.2.8 останньої визначено, що сума коштів в національній валюті, що підлягає сплаті покупцем постачальнику при оплаті товару, визначається на підставі курсу купівлі долару США на час закриття торгів (графа "закриття/АSК"), що складається на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківській день до дати перерахування коштів від покупця на рахунок постачальника.

Крім того, пунктом 2.5 додаткової угоди сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання покупця по оплаті товару в іноземній валюті доларах США.

Отже, вимоги закону щодо визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, а саме у доларах США, при укладенні договору поставки сторонами дотримано. При цьому, грошовий еквівалент в іноземній валюті визначений в п.2.6 додаткової угоди від 17.11.2016 року, згідно якого ціна товару визначається в національній валюті гривні, еквівалентно до курсу долару США, що складеться на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття в день, що передує дню підписання договору.

Статтею 192 Цивільного кодексу України встановлено, що законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Положеннями ч.2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

З огляду на викладене сторони, враховуючи принцип свободи договору (ст.ст. 6,627 ЦК України), мають право визначати ціну товару з прив'язкою до курсу відповідної іноземної валюти, чим і скористалися відповідач та позивач при укладенні договору поставки та додаткової угоди до нього.

Слід зауважити, що Вищий господарський суд України в пункті 10 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 року "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначив, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу.

Аналогічні положення викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду від 24 листопада 2011 року № 01-06/1642/2011 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів").

Правова позиція про те, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті; про правомірність визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також про здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти знайшла своє відображення в судовій практиці Вищого господарського суду України (постанови від 14 березня 2013 року у справі № 5011-30/14641-2012, від 19 лютого 2013 року у справі № 5011-6/9364-2012, від 16 січня 2013 року у справі № 5011-48/8093-2012.

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Тобто, сторонам надано право визначати, зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Враховуючи викладене, безпідставними є посилання скаржника на відсутність правових підстав для нарахування та стягнення курсової різниці в зв'язку з тим, що сторони не узгодили доларовий еквівалент ціни товару, оскільки узгодження ціни товару у національній валюті та курсу долара США на момент підписання договору викладено в п.2.6-2.8 договору (з урахуванням додаткової угоди від 17.11.2016р.) та надає можливість коригування ціни товару та суми договору у зв'язку зі зміною курсу долара США.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 24.04.2017 року у справі №924/114/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Огороднік К.М.