КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. Справа№ 910/6107/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Агрикової О.В.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Синельников М.О. довіреність № ГО-16/160 від 12.12.16

розглянувши матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року

у справі №910/6107/17 (суддя Привалова А.І.)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"

про стягнення 7359,58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 7 359,58 грн. (6 739,58 грн. сплаченої регламентної виплати та 620 грн. понесених позивачем витрат для встановлення розміру збитку та збору документів по справі) (а.с.6-7).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Mazda", державний номер AH 8742 EM, а тому, відповідно до п. 1 ст. 1191 ЦК України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - "Chevrolet", державний номер НОМЕР_1, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач направив останньому заяву про відшкодування шкоди. Відповідач вказану заяву не задовольнив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на недоведеність вини заподіювача шкоди внаслідок ДТП (а.с. 71-75).

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від у справі № 910/6107/17 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПрАТ "Страхова Група "ТАС" на користь МТСБУ 6 739,58 грн. сплаченої регламентної виплати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Ткаченка Б.О.

04 липня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Ткаченка Б.О., та призначено до розгляду на 18 липня 2017 року.

У судовому засіданні 18 липня 2017 року представник ПрАТ "Страхова Група "ТАС" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України" у судове засідання 18 липня 2017 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за шрихмасовим ідентифікатором 492 (а.с. 94).

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника позивача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника позивача.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

17 вересня 2010 року постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя у справі № 3-4561/10 встановлено, що «згідно протоколу про адміністративне правопорушення 28.06.2010 р. о 18:15 ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo д.н. НОМЕР_1, рухаючись по пр. Леніна в м. Маріуполі почавши змінювати напрямок руху при перестроюванні з лівої у середню смугу руху не переконався в безпеці свого руху, у разі чого відбулось зіткнення з автомобілем Mazda, державний номерний знак НОМЕР_2, під керування ОСОБА_4, який рухався у попутному напрямку по середній смузі руху, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.2.3 "б", п.10. п. 10.3 Правил дорожнього руху України». Вищевказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122, ст. 124-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за вчинення зазначених адміністративних правопорушень у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців (а.с. 11).

06 жовтня 2010 року ОСОБА_5, як власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, звернулась до М(Т)СБУ з повідомленням про ДТП, до якого додала копію полісу ОСЦПВ від 01.03.2010 р., довідку ДАІ та постанову суду (а.с. 14).

07 грудня 2010 року ОСОБА_5 звернулась до М(Т)СБУ із заявою, у якій просила на підставі ст. 35 та пп. а) ст. 41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" відшкодувати шкоду у розмірі 8087,5 грн., заподіяну в результаті пошкодження ТЗ "Mazda 3" д.н. НОМЕР_2 під час ДТП 28.06.2010 р. з вини водія ТЗ "Chevrolet Aveo" д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3, який не мав договору ОСЦПВ (а.с. 11 зворот).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу №526 від 18.11.2010р., складеного оцінювачем ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту складових частин колісного транспортного засобу "Mazda 3", д.н. НОМЕР_2, склала 8087,50 грн. (а.с. 18-24).

Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

15.07.2011 р. позивач здійснив регламенту виплату потерпілій особі - власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 "Шевроле", в розмірі 6739,58 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 3135 (а.с. 27).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч.1 ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, до позивача в межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами.

31 жовтня 2014 року позивач звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою у сумі 7359,58 грн. (а.с. 55-57).

29 квітня 2015 року рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 189/2016/14-ц у задоволенні вищезазначеного позову - відмовлено (а.с. 9-10).

Вказаним рішенням встановлено, що: "цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ "Страхова Група "ТАС", про що свідчить копія полісу ВЕ № 3427753, строк дії якого з 11.02.2010 р. по 10.02.2011 р. Тобто під час вчинення ДТП відповідальність ОСОБА_3 була застрахована.".

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в т.ч. у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач зазначає, що саме зі вказаної справи він довідався про наявність у власника ТЗ "Chevrolet Aveo" д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 чинного станом на дату скоєння ДТП полісу ОСЦПВ № ВЕ/3427753.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

29 грудня 2010 року постановою апеляційного суду Донецької області у справі № 33-257-м/10 скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2010 року; справу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП (залишення місця ДТП) - закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження в т.ч. транспортних засобів) - закрито на підставі ст. 38 КУпАП з огляду на закінчення строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 12-13).

Поряд з цим, у вказаній постанові зазначено, що: "суддя місцевого суду правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме при зміні напрямку руху - перестроюванні з лівої у середню смугу руху не переконався в безпеці свого руху, у разі чого відбулось зіткнення з автомобілем Mazda, державний номерний знак НОМЕР_2, під керування ОСОБА_4, який рухався у попутному напрямку по середній смузі руху, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.2.3 "б", п.10. п. 10.3 Правил дорожнього руху України".

Тобто вказаною постановою встановлено протиправність поведінки ОСОБА_3, проте звільнено його від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення з огляду на закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладені обставини суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність доказів протиправної поведінки та вини ОСОБА_3 в скоєнні ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки "Мазда", державний номер НОМЕР_2, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відшкодування шкоди завданої одній особі з вини у порушенні Правил дорожнього руху України особою іншої особи.

Відповідно до підпункту 38.2.3 п.38.2 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Шевроле" станом на момент вчинення ДТП застрахована у відповідача згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3427753 строк його з 11.02.2010 до 10.02.2011 р., лімітом відповідальності 51000 грн., франшизою 500 грн. (а.с. 16).

03 червня 2015 року позивач звернувся до ПАТ "Страхова Група "ТАС" (далі - відповідач) з претензією, у якій посилаючись на встановлені рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015 р. у справі № 189/2016/14-ц у обставини щодо наявності у винної особи на момент ДТП (28.06.2010 року) чинного полісу № ВЕ/3427753, страховиком за яким є відповідач, а тому просив його сплатити кошти у розмірі 6739,58 грн. боргу та 620 грн. витрат, понесених МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів по справі (а.с. 31-32).

У відповідь на вказаний лист, відповідач листом № 3208 від 16.06.2015 р. повідомив позивача про те, що останній звернувшись 15.06.2015 р. із заявою про ДТП, яка трапилась 26.10.2010 р. перевищив встановлений ст. 37.1.4 Закону України "Про страхування" термін подачі заяви про страхове відшкодування, а відповідно і відсутність у відповідача правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування позивачу (а.с. 33).

Поряд з цим, 23.05.2017 р. відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, яку мотивовано тим, що страхове відшкодування позивачем виплачено 15.07.2011 р., а вказаний позов подано 16.03.2017 р. (а.с.48-49).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За доводами позивача, про укладення між ОСОБА_3 та відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ВЕ/3427753 позивачу стало відомо з постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015р. у справі № 189/2016/14-ц.

Поряд з цим, у пп. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що: " переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу".

Так, страхове відшкодування на користь особи, якій було спричинено шкоду виплачено позивачем 15.07.2011 р. (а.с. 27), отже строк позовної давності щодо вимоги про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу сплинув 15.07.2014 р., тобто до моменту його звернення до Покровського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з регламентною виплатою (а.с. 55).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, переривання перебігу позовної давності шляхом того, що з постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015р. у справі № 189/2016/14-ц позивачу стало відомо про наявність у винної особи чинного станом на момент вчинення ДТП полісу ОСЦПВ, - не відбулось, а отже заява відповідач про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню, що в свою чергу зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

У абз. 6 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України" зазначено що: "не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Тому, оскільки у резолютивній частині суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 6 739,58 грн. сплаченої позивачем регламентної виплати, хоча і з інших підстав, ніж викладені у цій постанові, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення витрат на оплату вартості автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру збитку та збору документів по справі з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією у разі пошкодження транспортного засобу. До цього переліку не віднесено витрати страхувальника на виготовлення довідок відповідних органів та на проведення експертиз.

Таким чином, витрати страхувальника, які не передбачені статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, на проведення автотоварознавчої експертизи, на оплату вартості послуг з оформлення та видачі довідки ДАІ, як і витрати на збір документів, не входять до суми страхового відшкодування, оскільки такі витрати не є складовою фактичного розміру збитків, а належать до господарських витрат (постанова Вищого господарського суду України від 21.05.2013 № 22-17-25-26/366-07-7922).

Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність та обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі №910/6107/17 залишити без змін.

3. Справу №910/6107/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді Б.О. Ткаченко

О.В. Агрикова