РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017Справа №910/8876/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг";
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб";
пророзірвання договору.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Завора О.І. -ліквідатор;

від відповідача:Нікітчук І.І.- представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг"(надалі - позивач, TOB "Стіомі-Холдінг") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" (надалі - відповідач) про розірвання договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що строк дії зазначеного Договору перевищує 12 місяців, протягом яких мала відбутись ліквідаційна процедура у відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", на що не розраховував позивач при його укладанні. Окрім того позивач зазначає, що ТОВ "Стіомі-Холдінг" припинило трудові відносини з працівниками, виплата заробітної плати яким, а також податків та обов'язкових платежів, пов'язаних з виплатою заробітної плати, визначали розмір грошових коштів, які відповідач кожного місяця сплачував позивачу згідно з Договором № 0506-14/1 від 05.06.2014 р. та відповідач сплачує позивачу за кожен місяць суму грошових коштів, яка є меншою на розмір місячного фонду оплати праці, на що також не розраховував позивач при укладанні Договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив шляхом заборони відповідачеві та/або іншим особам користуватися майном TOB "Стіомі-Холдінг", яке входить до цілісного майнового комплексу за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 8 та цілісного майнового комплексу за адресою: м. Хмельницький, вул. Панаса Мирного, 4 згідно з переліком, що міститься в Акті приймання-передачі від 05.06.2014 р. до Договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р.

Вказана заява мотивована можливістю втрати технічних та технологічних якостей майна, значного зниження його вартості, що прямо порушує права та законні інтереси як TOB "Стіомі-Холдінг", так і кредиторів останнього, оскільки в такому разі зменшується можливість продажу майна за вищою вартістю і, відповідно, знижується перспектива проведення TOB "Стіомі-Холдінг" розрахунку з кредиторами.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 9 роз'яснень зазначеної постанови зазначено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Позивачем не достатньо обґрунтовано те, що невжиття заходів до забезпечення позову, може вплинути на виконання рішення Господарського суду м. Києва у разі задоволення позовних вимог. Саме лише посилання позивача на втрати технічних та технологічних якостей майна, значного зниження його вартості без наведення відповідного обґрунтування та надання належних доказів не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Окрім того, як вбачається з умов п.п. 5.3.7 та 5.3.10 Договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р., відповідач зобов'язався проводити за свій рахунок і власними силами поточний ремонт майна та після припинення дії або розірвання цього Договору повернути майно у стані не гіршому, ніж на момент його надання відповідачу з урахуванням нормального зносу.

На підтвердження виконання вищезазначених умов Договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р. відповідачем надано суду копії договорів про виконання підрядних та інших робіт з відповідними актами на підтвердження їх виконання.

За таких обставин у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг" щодо забезпечення позову шляхом заборони користуватися майном позивача слід відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 р. порушено провадження у справі № 910/8876/17, розгляд справи призначено на 30.06.2017 р.

27.06.2017 р. представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.06.2017 р. оголошено перерву на 07.07.2017 р.

В судовому засіданні 07.07.2017 р. оголошено перерву на 12.07.2017 р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

В судовому засіданні 12.07.2017 р. позивач наполягав на позові, надав усні пояснення по суті спору, відповідач позов не визнавав, надав усні пояснення по суті спору.

Суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті. Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.07.2017 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 14.04.2014 р. у справі № 5011-46/5221-2012 TOB"Стіомі-Холдінг" визнано банкрутом і відкрито щодо останнього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Завору О.І. (Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 454 від 14.03.2013 р.).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. у справі № 5011-46/5221-2012 арбітражного керуючого Завору О.І. зобов'язано виконувати повноваження ліквідатора TOB"Стіомі-Холдінг" до прийняття судом рішення про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу TOB"Стіомі-Холдінг" та припинення провадження у справі № 5011-46/5221-2012.

05.06.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг", в особі ліквідатора Завори О.І. (надалі за договором - Сторона 1) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" (надалі за договором - Сторона 2) укладено Договір № 0506-14/1 (далі - Договір), згідно умов якого Сторона 1, з метою належного збереження майна, що підлягає продажу в ліквідаційній процедурі передала, а Сторона 2 прийняла у володіння та користування майно цілісних майнових комплексів з виробництва хлібобулочних виробів, що знаходяться за адресами: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 8 і м. Хмельницький, вул. Панаса Мирного, 4 (далі - ЦМК, майно) (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони обумовили, що строк дії Договору - до моменту продажу майна, що є предметом Договору на аукціоні у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п. 4.1. Договору, розмір щомісячної плати за володіння та користування майном, що включає в себе витрати, пов'язані із життєздатністю цілісних майнових комплексів з виробництва хлібобулочних виробів, а саме: заробітна плата персоналу, належного утримання технологічного обладнання, оплату вартості енергоносіїв, сплату обов'язкових платежів, передбачених нормами чинного законодавства України, інших витрат, що пов'язані із утриманням та експлуатацією майна на підставі виставлених рахунків становить 2 200 000, 00 грн., з урахуванням індексу інфляції.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що при прийнятті рішення про надання ліквідатору TOB "Стіомі-Холдінг" дозволу на укладення Договору та при укладені TOB "Стіомі-Холдінг" Договору члени комітету кредиторів TOB "Стіомі-Холдінг" і ліквідатор TOB "Стіомі-Холдінг" керувалися тим, що його укладення дозволить заощадити TOB "Стіомі-Холдінг" грошові кошти, необхідні для:

виплати заробітної плати працівникам TOB "Стіомі-Холдінг", оскільки на момент прийняття рішення про укладення Договору в штаті TOB "Стіомі-Холдінг" перебувало 354 особи, місячний фонд оплати праці яких складав 765 725, 65 грн.

виплати вихідної допомоги працівникам TOB "Стіомі-Холдінг" у зв'язку з їх звільненням, яка склала би 765 725, 65 грн.

оплати послуг з охорони ЦМК, яка станом на 05.05.2014 р. за один місяць складала 62 860, 00 грн.

Позивач вказує на те що, укладення Договору дозволило йому заощадити 2 925 776, 95 грн., з яких: 1 531 451, 30 грн. - заробітна плата працівникам TOB "Стіомі-Холдінг", що підлягала виплаті останнім за два місяці, 765 725, 65 грн. - вихідна допомога працівникам TOB "Стіомі-Холдінг", що підлягала виплаті останнім, 628 600, 00 грн. - вартість послуг з охорони ЦМК за десять місяців.

Таким чином, сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 759 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181, 284 Господарського кодексу України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України, визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Водночас, підпунктами 11.1.1. та 11.1.3. Договору передбачено, що Договір може бути розірвано у випадках несплати Стороною 2 плати та інших платежів протягом двох місяців та у зв'язку із невиконанням інших істотних умов Договору.

Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання та зміни договору за рішенням суду, тобто у судовому порядку, законодавець не встановлює більш жорсткий підхід до можливості розірвання договору у порівнянні із ч. 1 коментованої статті. Якщо здійснювати порівняння можливостей розірвання договору за згодою сторін і за рішенням суду, у останньому випадку, вимоги законодавця до можливості розірвання не є більш широкими за змістом. У разі розірвання або зміни договору на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК, суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони, має встановити існування одночасно чотирьох вищезазначених умов, які є додатковими критеріями визначення ускладнень у виконанні договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що строк дії Договору складає тридцять п'ять місяців (червень 2014 року - травень 2017 року), хоча згідно з ч. 1 ст. 37 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строк дії Договору мав закінчитися не пізніше 14.04.2015 р., тобто, не повинен був перевищувати десяти місяців (червень 2014 року - квітень 2015 року).

Водночас, як вбачається з умов Договору, сторони при його укладенні погодили, що майно, передане відповідачеві в оперативне управління, буде використовуватись останнім у виробництві хлібобулочних виробів, не обумовлюючи термін такого використання конкретним строком в дванадцять місяців, а визначили, що строк дії Договору встановлено до моменту продажу майна, що є предметом Договору на аукціоні у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, виходячи з умов Договору та з урахуванням особливостей процедур ліквідації передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд приходить до висновку, що посилання позивача на вищезазначену обставину щодо перевищення строку дії Договору як на істотну зміну обставин, на яку позивач не розраховував момент укладення договору є необґрунтованим.

Мотивуючи ту обставину, що відповідач сплачує позивачу за кожен місяць суму грошових коштів, яка є меншою на розмір місячного фонду оплати праці, на що також не розраховував позивач при укладанні Договору, останнім надано суду довідку про суми грошових коштів, сплачених відповідачем на виконання Договору, відповідно до змісту якої щомісяця за Договором за період з квітня 2016 року по березень 2017 року, розмір оплати є меншим ніж 2 200 000, 00 грн., водночас, в період з червня 2014 року по квітень 2016 року, в грудні 2016 року а також у лютому 2017 року щомісячна оплата, яку отримував від відповідача позивач за оскаржуваним договором була більшою ніж 2 200 000, 00 грн.

Відповідач, у свою чергу зазначив, що зменшення розміру орендних платежів, які отримував позивач після 21.03.2016 року відбулося внаслідок дій самого ж позивача, який 21.03.2016 року звільнив працівників TOB "Стіомі-Холдинг", при цьому як слідує із наданих позивачем до суду копій відповідних наказів, всі вони звільнені шляхом переведення на TOB "Торговий дім "Хмельницькхліб".

Таким чином, вищезазначені дії позивача свідчать про те, що ризик зміни обставини, визначеної пунктом 4.1 Договору (розмір орендної плати) в даному випадку несе саме позивач.

Окрім того суду не надано доказів виставлення позивачем відповідачу рахунків у відповідності до умов пункту 4.1 Договору, а зазначена довідка про суми грошових коштів, що була надана позивачем, не може бути прийнята судом в якості належного доказу на підтвердження розрахунків з орендної плати між позивачем та відповідачем.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не доведено того, що в момент укладення договору позивач виходив з того, що зміна обставин, на які він посилається не настане та що зміна обставин зумовлена причинами, які позивач не зміг усунути, вимоги позивача про розірвання договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р. є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 42, 43, 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санган" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" про розірвання договору № 0506-14/1 від 05.06.2014 р. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 17.07.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко