ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.07.2017 Справа № 904/6644/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія", м. Покровськ, Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 40 644,12 грн. за порушення умов Договору поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 10/07-01 від 10.07.2017

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод" суми попередньої оплати у розмірі 38 016,00 грн. та пені 2 661,12 грн. за договором поставки № 2202-1/17 від 22.02.2017.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 2202-1/17 від 22.02.2017, щодо поставки продукції.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

Від відповідача конверт з ухвалою повернувся на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 27-29).

При цьому, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду була надіслана відповідачу завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду була надіслана на адресу відповідача та не отримана відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю адресою реєстрації.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представником позивача не заявлялось.

В судовому засіданні 11.07.2017 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія" (далі позивач, покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод" (далі відповідач, постачальник) укладено Договір поставки № 2202-1/17 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується в порядку, у строки та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (далі продукцію), зазначену у п. 1.2. цього договору, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти і оплатити її вартість.

Згідно п. 1.2. Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість і вартість продукції, що підлягає поставці за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються на кожну окрему партію в специфікаціях, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього договору та є його невідємною частиною.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що постачальник зобовязується поставити продукцію на умовах, що зазначаються у специфікаціях до цього договору. Умови поставки продукції зазначаються у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів інкотермс (в редакції 2010року), які застосовуються із урахуванням особливостей, повязаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також особливостей, що випливають із умов цього договору.

Строк поставки продукції погоджується сторонами в специфікаціях. У випадку порушення постачальником строків поставки покупець має право встановити інший строк поставки або відмовитися від прийняття відповідної партії продукції (2.4. Договору).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту поставки товару та підписання сторонами видаткової накладної на продукцію або акту прийому-передачі (п. 2.5. Договору).

Покупець зобовязаний оплатити постачальнику 50% попередньої сплати за продукцію вказану в Специфікації №1 до Договору № 2202-1/17 від 22.02.2017 протягом робочого дня з моменту підписання даного договору та оплатити 50 % залишку по факту готовності продукції. Терміни виконання протягом 20 днів (п. 3.6. Договору).

У відповідності до п. 8.1. Договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017.

На виконання умов договору сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору № 2202-1/17 від 22.02.2017.

Відповідно до п. 2 Специфікації №1 до Договору № 2202-1/17 від 22.02.2017 загальна сума по специфікації №1 складає: 38 016,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 6 336,00 грн.

Пунктом 5 Специфікації №1 до Договору № 2202-1/17 від 22.02.2017 встановлені умови оплати:

- 50% передоплата;

- 50% за фактом готовності продукції.

Згідно п. 7 Специфікації №1 до Договору № 2202-1/17 від 22.02.2017 термін поставки 20 календарних днів від дати перерахування попередньої оплати.

На виконання умов договору та Специфікації №1 позивач 23.02.2017 перерахував на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 19 008,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Д0000578 від 23.02.2017 на суму 19 008,00 грн. (а.с. 16).

Останні 50% вартості продукції в розмірі 19 008,00 грн. переховано на рахунок відповідача 02.03.2017, що підтверджується платіжним дорученням № Д0000640 від 02.3.2017 на суму 19 008,00 грн. (а.с. 17).

Відповідач товар у встановлені договором та специфікацією №1 строки не поставив, в наслідок чого позивач направив на адресу відповідача претензію б/н від 27.203.2017 з вимогою повернути суму попередньої оплати у розмірі 38 016,00. (а.с. 18-20).

Листом № 9 від 08.06.2017 відповідач повідомив, що порушення строків поставки повязано з припиненням ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» подачі електроенергії підприємству відповідача. Зважаючи на те, що строки поновлення підключення електроенергії підприємству відповідача невідомі, тому останній не може гарантовано повідомити дату відвантаження товару за спірним Договором (а.с. 34).

Станом на дату розгляду справи відповідач поставку товару не здійснив та суму попередньої оплати не повернув, що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до статей 655, 662, 670 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Дана норма кореспондує з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами 1, 3 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Позивач у звязку з невиконанням відповідачем своїх обовязків з поставки товару, претензією від 27.03.2017 (а.с. 18-20) відмовився від подальшої поставки продукції та вимагав повернути передоплату.

Відтак, суд вважає, що в розумінні ч.2 ст.693 ЦК України вказана претензія є правомірною вимогою позивача про повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи доведеність матеріалами справи факту порушення відповідачем зобов'язання з передачі товару на спірну суму перерахованої позивачем попередньої оплати за вказаним договором, неповернення в обумовлені строки суми попередньої оплати за спірним договором, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми передоплати в розмірі 38 016,00грн.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 2 661,12 за період з 16.03.2017 по 24.05.2017.

Відповідно до п. 5.1. Договору у випадку непостачання, недопоставки або прострочення поставки продукції постачальник зобовязаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленої, недопоставленої або невчасно поставленої продукції за кожний день прострочення. При цьому, покупець залишає за собою й інші права, передбачені умовами цього договору, що наслідків поставки неякісної продукції або прострочки поставки товару.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Розмір пені, що підлягає до стягнення за період з 16.03.2017 по 24.05.2017 становить 2 661,12 грн.

Статтями 33, 34 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справ

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 38 016,00 грн. та пені 2 661,12 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасвагонзавод" (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія" (85303, Донецька область, м. Покровськ, вул. Дніпропетровська, буд. 130а, кімната № 204, ) суму попередньої оплати у розмірі 38 016,00 грн. (тридцять вісім тисяч шістнадцять гривень 00 коп.); пені 2 661,12 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят одна гривня 12 коп.), витрати по сплаті судового збору 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, - 13.07.2017

Суддя ОСОБА_2