ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017 року Справа № 904/2761/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №157/1573 від 28.12.2016р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017р. у справі №904/2761/17

за позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова", м.Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м.Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 14660,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості за договором №193/409 від 07.11.2013р. у розмірі 14660,96 грн., з яких: 774,29 грн. - основний борг, 12978,32 грн. - інфляційні збитки, 908,35 грн. - три проценти річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017р. у справі №904/2761/17 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" 774,29 грн. - основного боргу, 12536,74 грн. - індексу інфляції, 903,36 грн. - три проценти річних, 1551,26 грн. - судового збору. У решті позову відмовлено.

Означене рішення вмотивоване тим, що вимоги в частині стягнення заборгованості є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, а в частині трьох процентів річних та інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку про необхідність їх перерахунку.

Відповідач (ПАТ "Дніпроважмаш") звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017р. у справі №904/2761/17 необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає, що 23.07.2014р. відповідачем було перераховано 50% загальної вартості суми Договору у розмірі 30450,00 грн., а позивач згідно з Додатком №2 до Договору повинний був приступити до виконання робіт протягом 3-х днів після 23.07.2014р. Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що Договором чітко визначений строк початку робіт. Вважає нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.05.2014р.-2307.2014р., з моменту підписання акту №11-43 на суму 11699,84 грн. та задоволення судом стягнення трьох процентів річних за період 16.05.2014р. по 23.07.2014р. в сумі 66,35 грн. та інфляція за травень-липень 2014 року в сумі 615,10 грн. є хибним, оскільки, на думку скаржника, порушення зобов'язання відповідача по оплаті першого акту виконаних робіт сталося з вини кредитора, який почав виконувати свої зобов'язання раніше ніж зазначено в Договорі. Звертає увагу, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим та вказує на те, що ПАТ "Дніпроважмаш" на даний час знаходиться в дуже складному фінансовому стані. Посилається на те, що криза в соціально-економічній та політичній сферах країни значною мірою вплинула і на господарську діяльність відповідача, а порушення економічних зв'язків, падіння рівня експортно-імпортних операцій, підвищення цін та тарифів на енергоносії та сировину призвели до спаду промислового виробництва та погіршення платіжної дисципліни у фінансово-господарських взаємовідносинах з контрагентами підприємства.

Позивач (ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що акти виконаних робіт та довідки про їх вартість підписані відповідачем без заперечень, будь-які звернення до позивача з приводу недоліків робіт, невідповідності ціни, тощо відсутні, тому, на думку позивача, мотивація відповідача щодо порушень з боку позивача умов договору в частині початку виконання робіт без отримання авансу не може бути прийнята до уваги. Позивач також вказує щодо зменшення розміру збитків та неустойки, що це право суду, а не його обов'язок, тим більше, що розмір інфляційних збитків та трьох процентів річних з огляду на приписи Цивільного законодавства, зменшенню не підлягають. Позивач просить залишити оскаржене рішення без змін.

У судовому засіданні 17.07.2017р. представник позивача заперечував щодо доводів апеляційної скарги позивача, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Відповідач участі свого уповноваженого представника не забезпечив, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи підтверджено рекомендованим поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважала за можливими розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

За результатами перегляду даної справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом у судовому засіданні 17.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (Замовник) та Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (Підрядник) укладено Договір №193/409 від 07.11.2013р. (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого Замовник доручає, а Підрядник забезпечує згідно з умовами Договору облаштування фундаментів відкритої установки 4-х трансформаторів ТМ100 з огорожею та навісом на території ПАТ "Дніпроважмаш".

Загальна сума договору згідно з договірною ціною (Додаток 1) складає 60955,21 грн., у т.ч. ПДВ - 10159,20 грн. (п. 2.1. Договору).

Сторони погодили, що після підписання договору Замовник перераховує на поточний рахунок Підрядника авансовий платіж у розмірі 50% від загальної суми договору (п. 2.3. Договору).

За п. 2.4. Договору, остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється на підставі Акту приймання виконаних робіт і довідки про вартість виконаних підрядних робіт по формі КБ-3.

Згідно з п. 10.1. Договору, строк дії даного договору встановлюється з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Додатковою угодою №1 до Договору №193/409 від 07.11.2013р. сторони обмовили, що після підписання цієї додаткової угоди Замовник перераховує на розрахунковий рахунок Підрядника авансовий платіж в розмірі 70% від суми додаткової угоди на закупівлю матеріалів, а строки виконання робіт визначаються: початок робіт - на протязі 3-х календарних днів від дати надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника; закінчення робіт - на протязі 14 календарних днів з дати отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

Додатковою угодою №2 від 11.11.2014р. до Договору №193/409 від 07.11.2013р. сторони сторони внесли зміни до договірної ціни, яка з урахуванням цієї угоди становить 86157,61 грн. (в т.ч. ПДВ - 14359,60 грн.), а строки виконання робіт визначаються наступним чином: початок робіт - на протязі 3-х календарних днів від дати надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника; закінчення робіт - на протязі 14 календарних днів з дати отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

Матеріалами справи підтверджено, що Підрядник та Замовник підписали акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 на загальну суму 66145,06 грн., а саме: акт №11-43 від 12.05.2014р. на суму 11699,84 грн., акт №08-11 від 29.10.2014р. на 14623,22 грн., акт №09-11 від 10.11.2014р. на 13732,80 грн., акт №10-25 від 10.11.2014р. на 3783,60 грн., акт №10-24 від 10.11.2014р. на 6688,80 грн., акт №11-02 від 10.11.14р. на 1478,40 грн., акт №10-29 від 10.11.2014р. на 10016,40 грн., акт №09-07 від 24.11.2014р. на 2749,20 грн., акт №10-21 від 24.11.2014р. на 1372,80 грн. (а.с.34-69).

За твердженням позивача, відповідач перерахував на його поточний рахунок 23.07.2014р. суму у розмірі 30450,00 грн., 23.10.2014р. суму 11329,08 грн. та 20.01.2016р. суму 23591,69 грн. Оскільки перший акт №11-43 підписаний Замовником 12.05.2014р., а першу оплату останній провів 23.07.2014р., тобто з порушенням строків визначених у Договорі, у Замовника обліковувався борг 11699,84 грн. Після проведення оплати 23.07.2014р. та 23.10.2014р. на загальну суму 41799,08 грн. за Замовником, починаючи з 10.11.2014р. по 20.01.2016р. обліковувався борг у сумі 24365,98 грн. Після оплати 20.01.2016р. 23591,69 грн. за Замовником обліковується борг у розмірі 774,29 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем строків оплати виконаних робіт по договору, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовними вимогами стягнути з ПАТ "Дніпроважмаш" борг у сумі 774,29 грн., три проценти річних у сумі 908,35 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 12978,32 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач вказує на те, що відповідно до умов договору позивач мав приступити до виконання робіт протягом 3-х днів після 23.07.2014р. - після перерахування 50% авансового платежу, а тому нарахування позивачем інфляційних втрат та 3%річних - за період з 12.05.2014 по 23.07.2014р., з моменту підписання акту №11-43 на суму 11699,84 грн. та задоволення судом стягнення 3% річних за період 16.05.2014р. по 23.07.2014р. в сумі 66,35 грн. та інфляційних втрат за травень - липень 2014 року в сумі 615,10 грн. - є хибним, оскільки порушення зобов'язання відповідача по оплаті першого акту виконаних робіт сталося з вини кредитора, який почав виконувати свої зобов'язання раніше ніж зазначено в договорі. Крім того, відповідач вказував на те, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим, а тому просив суд, врахувавши незадовільний майновий стан свого підприємства зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відтак причиною спору у даній справі є питання належного виконання сторонами договору з виконання будівельних робіт, наявності підстав для застосування відповідальності за порушення його умов та підстав для зменшення судом за клопотанням відповідача штрафних санкцій, що нараховані позивачем у зв'язку з порушенням оплати виконаних підрядних робіт.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Частиною 1 ст. 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому аванса лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ч. 2 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріалами справи підтверджено той факт, що частина замовлених відповідачем підрядних робіт була виконана позивачем та прийнята відповідачем без зауважень за першим актом №11-43 від 12.05.2014р. на суму 11699,84 грн. до моменту отримання першої оплати за цим договором, яку було здійснено 23.07.2014р. на суму 30450,00 грн. Разом із цим судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 3 Додаткової угоди від 11.11.2014р. до Договору №193/409 від 07.11.2013р. позивач, як підрядник, зобов'язаний був розпочати роботи на протязі 3-х календарних днів з дати підписання цієї додаткової угоди, тобто не пізніше 14.11.2014р.

Таким чином, вже після початку виконання робіт сторонами були внесені зміни до означеного договору в частині моменту, з якого мають підрядник має приступити до виконання робіт, які не відповідали фактичному стану взаємовідносин сторін.

Також судом встановлено, що пунктом 2.5. Договору сторони передбачили, що Замовник зобов'язаний протягом 3-х календарних днів з дня отримання акту і довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3, підписати надані документи або обґрунтувати причини відмови від їх підписання. Розрахунок між Замовником та Підрядником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника. Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 3-х календарних днів з дати підписання актів і довідки про вартість виконаних робіт Замовником.

Оскільки вищенаведені акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-З підписані з боку Замовника та скріплені печаткою без будь-яких претензій та зауважень (а.с.34-69), тим самим Замовник (відповідач) погодився, що за умовами п. 2.5. Договору, оплата зазначених у цих актах робіт має бути здійснена протягом 3-х календарних днів з дня їх отримання.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в частинах 1,7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Встановлені судом обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним Договором в частині повної та у визначений строк оплати за виконані позивачем підрядні роботи, наведені правові норми та положення укладеного договору дають підстави для висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми 774,29 грн. основної заборгованості.

Судом також встановлено, що пунктом 7.15. Договору обумовлено, що за виконання або неналежне виконання зобов'язань по даному договору Підрядник і Замовник несуть майнову відповідальність згідно з діючим законодавством України.

Так за ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно ч. ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч.2 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач приступив до виконання робіт без отримання від відповідача обумовленої Договором попередньої оплати, що надавало відповідачу право заперечувати щодо таких дій. Однак, оскільки таких заперечень чи відмови від зобов'язання зі сторони відповідача не послідкувало, такі обставини не можуть вважатися простроченням кредитора, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Натомість прийняття відповідачем від позивача означених робіт свідчить про визнання ним свого грошового зобов'язання з певними строками його виконання, встановленого п. 2.5 Договору, яке й було порушене відповідачем.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про те, що порушення відповідачем свого зобов'язання з оплати виконаних підрядних робіт сталося безпосередньо з вини кредитора та може слугувати підставою для зменшення розміру збитків та неустойки, які стягуються з боржника, як це передбачено нормами ст. 616 Цивільного кодексу України.

Норми ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Дослідивши розрахунки позивача в частині решти нарахувань, колегія суддів доходить висновку про правомірність висновків суду першої інстанції, що до стягнення підлягають сума 903,36 грн. трьох процентів річних та сума 12536,74 грн. інфляційних втрат, оскільки три проценти річних з простроченої суми за період прострочки з 16.05.2014р. по 23.07.2014р. становлять 66,35 грн., збитки від інфляції за період з травня 2014р. по липень 2014р. - 615,10 грн. та три проценти річних з простроченої суми за період прострочки з 28.11.2014р. по 20.01.2016р. становлять 837,01 грн., збитки від інфляції за період з грудня 2014 року по січень 2016 року за розрахунком суду, перевищують ті, що нарахував позивач, відповідно суд правильно прийняв розрахунок позивача.

За наведених обставин місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відмови позивачеві в задоволенні його решти позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині не врахування судом першої інстанції обставин, які можуть свідчити про наявність підстав для зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, з огляду на незадовільний майновий стан відповідача, колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані тих підстав, що таке клопотання та відповідні докази не подавалися на розгляд місцевого господарського суду, а до того ж, надані відповідачем до суду апеляційної інстанції Звіти про фінансові результати за 2016 рік та за І квартал 2017 року хоча і свідчать про збитковість господарської діяльності відповідача понад 70 млн. грн. та понад 12 млн. грн. відповідно, проте водночас містять відомості про отримання відповідачем у ході своєї господарської діяльності доходів (від реалізації продукції, товарів, робіт чи послуг) на суму понад 861 млн. грн. та на суму понад 183 млн. грн. відповідно, які значно перевищують ціну підрядних робіт за Договором №193/409 від 07.11.2013р. і відповідач не обґрунтував, які обставини перешкоджали першочерговому виконанню його зобов'язань саме перед позивачем.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017р. у справі №904/2761/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови підписаний 18.07.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Березкіна