ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа № 922/5389/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 24.04.2017 року);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 08.02.2017 року); ОСОБА_3 (довіреність б/н від 04.04.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1913Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2017 року у справі №922/5389/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 Харківський коксовий завод, м. Харків

до Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків,

про стягнення 44309645,32 грн.

ВСТАНОВИЛА:

18.09.2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_5 Сбербанку Росії", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Термолайф", (відповідача) суми заборгованості у розмірі 1627276 доларів 12 центів, що в гривневому еквіваленті становить 35483437,63 гривень та 5948028,54 гривень, яка складається з: 1010000,00 доларів США (22023473,19 грн.) заборгованості за кредитом, 617276,12 доларів США (13459964,44 грн.) заборгованості по процентам за користування кредитом, 3069849,39 грн. пені за прострочення заборгованості за кредитом, 2878179,15 грн. пені за прострочення оплати процентів за користування кредитом. Крім того, позивач просить суд 182700,00 грн. судового збору покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.05.2017 року у справі №922/5389/15 (суддя Прохоров С.А.) в позові відмовлено повністю.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2017 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено сплату судового збору до 12.07.2017 року, а також зобовязано надати суду докази такої сплати до 12.07.2017 року. Апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 12.07.2017 року.

12.07.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх.№7299) про зупинення провадження у даній справі до вирішення Вищим господарським судом справи №922/5729/15.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Сбербанк» по даній справі, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на судові рішення, що були прийняті судами по справі №922/5729/15.

Так, рішенням Господарського суду Харківської області від 05.12.2016р. у справі №922/5729/15 задоволено позов ОСОБА_4 «Термолайф» до ПАТ «Сбербанк», ОСОБА_4 «Харківський коксовий завод» (Відповідач 2) ТОВ «Коксотрейд» (Відповідач 3) про визнання договору поруки припиненим.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2017р. залишено без змін.

ПАТ «Сбербанк» були оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції по справі №922/5729/15 до Вищого господарського суду України, відповідні докази були подані до матеріалів справи №922/5389/15, а саме копія касаційної скарги та докази її направлення до Вищого господарського суду України. Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.06.2017р. прийнято касаційну скаргу ПАТ «Сбербанк» у справі №922/5729/15 до розгляду на 11.07.2017р. о 12-00. Зазначає, що ПАТ «Сбербанк» у своїй касаційній скарзі просило суд касаційної інстанції зупинити виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р.

За таких обставин, позивач вважає, що провадження у даній справі необхідно зупинити.

Розглянувши заявлене клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Як зазначає позивач, суд першої інстанції посилався в своєму рішенні на рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі №922/5729/15.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Відповідно до частини 3 статті 105 ГПК України (Постанова апеляційної інстанції) постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже судові рішення по справі №922/5729/15 набули законної силі та не скасовані на даний момент.

Разом з тим, позивач також зазначив що подавав до суду касаційної інстанції клопотання про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. по справі №922/5729/15.

Проте, судовою колегією було встановлено, а також представниками відповідача в судовому засіданні наголошувалось, що Вищий господарський суд не зупиняв виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. по справі №922/5729/15.

За таких обставин, та з огляду на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення судові рішення по справі №922/5729/15 вступили в законну силу, тож колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі до розгляду Вищим господарським судом справи №922/5729/15.

Представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№7309 від 12.07.2017 року), у звязку з тим, що 06.07.2017р. ПРАТ «Термолайф» направлено касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2017р. у даній справі.

Колегія суддів відмовляє в його задоволенні з огляду на таке.

Як зазначає в судовому засіданні представник відповідача, що ним було подано касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2017р. про прийняття апеляційної скарги ПАТ «Сбербанк» до провадження, з підстав незгоди з ухвалою суду в частині відстрочення сплати ПАТ «Сбербанк» судового збору до прийняття рішення у справі.

Згідно з частиною першою статті 106 та частиною першою статті 111-13 ГПК України ухвали відповідно місцевого господарського суду і апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені у випадках, передбачених Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

Проте, ст. 98 Господарського процесуального кодексу України не передбачає оскарження ухвали про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду.

При цьому, колегія суддів враховує, що при зверненні заявника скарги до суду, ним було виконано належним чином всі процесуальні вимоги, які передбачені ГПК України, а саме: апеляційна скарга подана з додержанням процесуальних строків на оскарження, підписана уповноваженою особою, заявником надано докази направлення апеляційної скарги позивачу. Також, заявником було подано клопотання про відстрочення йому сплати судового збору, яке судова колегія зважаючи на підстави, наведені к лопотання та частину 1 статті 8 Закону України Про судовий збір, задовольнила. Колегія суддів, розглянувши подані матеріали, дійшла висновку, що вони є достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження.

Слід зазначити, що з приводу виниклих питань, повязаних з оскарженням ухвал господарських судів, Верховний Суду України в своєму листі від 10.09.2008 N 3.2.-2008 зокрема, зазначив про те, що матеріали господарських справ свідчать про поширення практики подання сторонами у справі апеляційних і касаційних скарг на ухвали господарського суду, які не може бути оскаржено ні в апеляційному, ні в касаційному порядку. Такі дії сторін у справі, як правило, спрямовані на затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, положень щодо обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Необхідно також враховувати роз'яснення, розміщені у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 року N 8 (v0008700-07 ), яким передбачено, що оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається.

У разі подання касаційної скарги на ухвалу місцевого або апеляційного господарського суду, яку не може бути оскаржено, відповідному місцевому або апеляційному господарському суду, до якого надіслано скаргу, слід відмовляти у прийнятті такої скарги з посиланням на частини першу та четверту статті 111-13 ГПК України.

Отже, такі дії ПРАТ «Термолайф» з подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції про порушення провадження у справі за апеляційною скаргою позивача, не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, та спрямовані на затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, положень щодо обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

З огляду на наведене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги з підстав, наведених в ньому.

Третя особа, будучи належним чином повідомлена про місце та час розгляду апеляційної скарги, не реалізувала своє право на участь у судовому процесі та не забезпечила явку представника в судове засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника третьої особи не була визнана обовязковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.09.2012р. між ОСОБА_4 Харківський коксовий завод та ПАТ ОСОБА_5 банк Сбербанк Росії (нове найменування Публічне акціонерне товариство СБЕРБАНК) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012. В забезпечення виконання цього кредитного договору між ОСОБА_4 Термолайф та ПАТ Сбербанк було укладено договір поруки від 04.09.2012р., відповідно до умов якою ОСОБА_4 Термолайф поручилося за виконання ОСОБА_4 Харківський коксовий завод його кредитного зобовязання перед ПАТ Сбербанк за кредитним договором № 26-В/12/66/100 від 04.09.2012.

В своїй позовній заяві позивач вказує, що станом на 01 вересня 2015 року за Кредитним договором обліковується загальна боргованість ПРАТ ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД в сумі 1 627 276 доларів США 12 центів, яка складається з:

- простроченої заборгованості за Кредитом - 1 010 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку) становить 22 023 473,19 грн.;

- простроченої заборгованості по процентам за користування Кредитом - 617 276,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку) становить 13 459 964,44 грн.;

- пені за прострочення повернення заборгованості за Кредитом - 3 069 849,39 гривень;

- пені за прострочення сплати процентів за користування Кредитом - 2 878 179,15 гривень.

З огляду на те, що на думку позивача ОСОБА_4 Харківський коксовий завод (третя особа) не виконував свої зобовязання за кредитним договором належним чином, ПАТ Сбербанк звернувся з позовом до його поручителя - ОСОБА_4 Термолайф про стягнення суми заборгованості у розмірі 1627276 доларів 12 центів, що в гривневому еквіваленті становить 35483437,63 гривень та 5948028,54 гривень, яка складається з: 1010000,00 доларів США (22023473,19 грн.) заборгованості за кредитом, 617276,12 доларів США (13459964,44 грн.) заборгованості по процентам за користування кредитом, 3069849,39 грн. пені за прострочення заборгованості за кредитом, 2878179,15 грн. пені за прострочення оплати процентів за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що вони є незаконними та безпідставними з огляду на те, що зобовязання за договором поруки припинились, що встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 05.12.2016 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі № 922/5729/15.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, юридичним складом, передбаченим частиною першою ст. 559 ЦК України, є одночасне поєднання зміни основного зобовязання, забезпеченого порукою, з відсутністю згоди поручителя на таку зміну та із збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок такої зміни.

Господарським судом Харківської області у справі № 922/5729/15 встановлено відсутність окремої письмової згоди ОСОБА_4 Термолайф на зміни умов кредитного договору № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, що мали місце після укладення договору поруки.

До кредитного договору № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. додатково були укладені договори про внесення змін № 5 від 14.05.2014р та № 6 від 30.09.2014р, що призвело до збільшення в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 20950,00 доларів США та збільшення в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 757 220,00 доларів США.

Крім того, після укладення договору поруки між ПАТ Сбербанк та ОСОБА_4 Харківський коксовий завод до кредитного договору № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. був додатково укладений договір про внесення змін № 8 від 20.01.2015, що також призвело до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_4 Термолайф, як поручителя, а саме було змінено Порядок визначення процентної ставки за Кредитним договором.

На відміну від Порядку визначення процентної ставки за Кредитним договором, що діяв на дату укладення договору поруки, вищезазначеним договором про внесення змін, зазначений Порядок було доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, в саме внесені зміни та доповнення до п. З Додатку №1, який викладено в новій реакції, згідно якого:

Якщо протягом звітного періоду:

а) кредитовий оборот Позичальника в установі Кредитодавця з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, з 01 січня 2016 року та протягом усього строку кредитування, дорівнює або більше ніж 90 % загального кредитового обороту Позичальника, Кредитодавець буде нараховувати, а Позичальник сплачувати Кредитодавцю протягом розрахункового періоду проценти у розмірі, встановленому у Кредитному договорі №1.

Кредитовий оборот компаній групи в установі Кредитодавця в іноземній валюті (щоквартально), з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року дорівнює або більше ніж 75 % від загального кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті, та кредитовий оборот компаній групи в установі Кредитодавця у національній валюті дорівнює або більше ніж 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюті при одночасному виконанні обох умов, Кредитодавець буде нараховувати, а Позичальник сплачувати Кредитодавцю протягом розрахункового періоду проценти у розмірі, встановленому умовами Кредитного договору №1;

б) кредитовий оборот Позичальника в установі Кредитодавця з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, з 01 січня 2016 року та протягом всього строку кредитування, менш ніж 90 % загального кредитового обороту Позичальника, Кредитодавець буде нараховувати, а Позичальник сплачувати Кредитодавцю протягом розрахункового періоду проценти у розмірі, що визначаються за наступною формулою R=LIBOR6M+М+2 % (два процента річних).

Кредитовий оборот компаній групи в установі Кредитодавця в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року менше ніж 75 % від загального кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті в установі Кредитодавця або кредитовий оборот компаній групи установі Кредитодавця у національній валюті менше ніж 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюті, Кредитодавець буде нараховувати, а Позичальник сплачувати Кредитодавцю протягом розрахункового періоду проценти у розмірі, що визначаються за наступною формулою: R=LIBOR6M+М+2 % (два процента річних).

Також внесені зміни та доповнення до п. 3.4 ст. 3 Кредитного договору Гарантії. Згідно вказаних змін та доповнень Позичальник, зокрема, зобов'язався: з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, щоквартально, забезпечити проведення виручки від проведення реалізації товарів/послуг через рахунки відкриті/які будуть відкритті в установі Кредитодавця, в розмірі не менш - 75 % від загальних надходжень групи компаній групи (Позичальник-Третя особа, поручителі ТОВ КОКСОТРЕЙД та Відповідач) в іноземній валюті та 80% від загальних надходжень групи компаній у національній валюті. У випадку невиконання Позичальником вказаного зобов'язання процентна ставка за кредитом встановлюється на 2 відсоткових пункти вище діючої за Кредитним договором №1. У випадку невиконання Позичальником даного зобов'язання Кредитодавець також отримав право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 6.2 статті 6 Договору поруки поручителем надано згоду на можливе продовження термінів дії Кредитних договорів, у тому числі № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., при якому строк дії Договору поруки буде автоматично продовжуватись на строк продовження терміну дії Кредитних договорів. Також, п. 3.1 ст. З Договору поруки поручитель надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобовязань боржників за Кредитними договорами, у тому числі №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи і ті, що можуть бути укладені у майбутньому (прим, без їх конкретизації).

Проте, сама по собі така згода поручителя не є конкретизованою, а тому, оскільки Договором поруки не конкретизовано, на які саме зміни Кредитного договору №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. погодився поручитель, то наявні підстави для визнання поруки припиненою відповідно до ч. 1 статті 559 Цивільного кодексу України. Аналогічну за змістом правову позицію наведено Верховним судом України в постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-1161 цс 15.

Щодо збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, внаслідок відтермінування строків сплати окремих платежів та щодо пролонгації Кредитного договору та автоматичне продовження строку дії Договору поруки на термін пролонгації.

Згода поручителя, що слідує з положень п. 6.2. Договору поруки, як вже було зазначено раніше, не є конкретизованою та не наповнена детальним змістом.

Про необхідність конкретизації - чіткого встановлення умов кредитних договорів, на які погодився поручитель, підписавши договір поруки, вказує Верховний суд України в постанові від 21.10.2015р. № 6-1161цс15. Зокрема, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункт 1.1 кредитного договору не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, суд першої інстанції правильно застосував норми частини першої статті 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки, зазначено також в Постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 р. № 6-43цс13.

Пункт 6.9 Договору поруки визначає, що цей договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

Так, згідно з висновками постанови Верховного суду України від 21.10.2015р. № 6-1161цс15, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відтак, вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та/плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Згідно з позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові по справі № 6-20цс11 від 21.05.2012 р., збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. В постанові Верховний суд України зазначив, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

У справі № 922/5729/15 судом встановлено факти збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_4 Термолайф, як поручителя, що виражається: у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом у зв'язку з укладенням договорів про внесення змін; у розширенні змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту внаслідок зміни строків повернення траншів, в результаті чого мало місце зростання фінансового навантаження по окремим періодам у зв'язку з необхідністю дострокового повернення траншів кредиту.

До матеріалів даної господарської справи представником ОСОБА_4 Термолайф долучено постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі № 922/5729/15, якою припинено Договір поруки від 04.09.2012 укладений між ОСОБА_4 Термолайф та ПАТ Сбербанк та припинено зобовязання ОСОБА_4 Термолайф за договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, яка відповідно до статті 105 ГПК України набрала законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При розгляді господарської справи № 922/5729/15 у ній брали участь: Позивач - Приватне акціонерне товариство Термолайф, Відповідачі - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 Сбербанку Росії, Приватне акціонерне товариство Харківський коксовий завод, Товариства з обмеженою відповідальністю Коксотрейд, третя особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю Менеджмент логістик компані.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимоги ПАТ Сбербанк до ОСОБА_4 Термолайф, як до поручителя за кредитним договором №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. укладеним між ПАТ Сбербанк та ОСОБА_4 Харківський коксовий завод є безпідставними, з огляду на те, що солідарні зобовязання ОСОБА_4 Термолайф визнані припиненими рішенням Господарського суду Харківської області від 05.12.2016 р. та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 р. у справі № 922/5729/15.

Разом з тим, позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом не було залучено до участі у справі ТОВ Коксотрейд, ТОВ Менеджмент Логістик Компані та ОСОБА_6, ОСОБА_4 "Терморок" та ОСОБА_4 "Термоплита".

Місцевим судом були розглянуті клопотання позивача про залучення до участі у справі наведених вище підприємств та було відмолено в їх задоволенні.

Стосовно клопотань:

- вх. №14460 від 04.05.2017 про залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ Коксотрейд (49000, м. Дніпропетровськ, пл. Героїв Майдану, 1 оф. 330, ідентифікаційний код: 30962083. Коксотрейд), вказуючи, що TOB Коксотрейд відповідно до укладеного договору поруки є солідарним відповідачем за зобовязаннями ОСОБА_4 Харківський коксовий завод за Договором кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., що укладений з ПАТ Сбербанк;

- вх. №14459 від 04.05.2017 про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ТОВ Менеджмент Логістик Компані (01021, м. Харків, вул. Молочна, буд. 38, корпус, 19, офіс 408, ідентифікаційний код: 32931413) та ОСОБА_6 (61058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_1), вказуючи, що з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО, укладеного між ОСОБА_4 Харківський коксовий завод та Банком 04.09.2012р., в заставу ПАТ Сбербанк передано майно зазначених осіб;

- вх. № 16836 від 23.05.2017 в якому позивач просить суд залучити до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 "Терморок" та ОСОБА_4 "Термоплит".

Місцевий суд правомірно зазначив наступне.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011 р.).

Зясовуючи питання наявності юридичного інтересу, суд виходить із змісту позовних вимог та пункту 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, відповідно до якого правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є стягнення коштів з ОСОБА_4 Термолайф як з поручителя ОСОБА_4 Харківський косовий завод за договором про відкриття кредитної лінії № 26- В/12/66/ЮО від 04.09.2012 укладеним між ПАТ Сбербанк та ОСОБА_4 Харківський косовий завод.

В свою чергу, ТОВ Коксотрейд є фінансовим поручителем, а ТОВ Менеджмент Логістик Компані та ОСОБА_6 є майновими поручителями (заставодавцями) відповідача на підставі договору поруки та договорів застави цінних паперів, проте місцевий суд правомірно дійшов висновку, що з прийняттям судового рішення у даній справі, ані ТОВ Коксотрейд, ані ТОВ Менеджмент Логістик Компані, ані ОСОБА_6 не буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки, не буде змінено їх наявні права та/або обов'язки, та не буде позбавлено прав та/або обов'язків у майбутньому, у звязку із чим, що в задоволенні клопотань про залучення до участі у справі цих осіб слід відмовити.

Стосовно ж залучення до участі у справі у якості третіх осіб - ОСОБА_4 "Терморок" та ОСОБА_4 "Термоплита", суд першої інстанції зазначив що позивачем не доведено та не обґрунтовано належними доказами, що у зазначених юридичних осіб наявний юридичний інтерес у даній справі та, що рішення суду може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відносно ж посилань позивача на те, що у звязку з виділом нових товариств фактично відбулася зміна боржника, суд зазначає, що "виділ" та "заміна боржника у зобов'язанні" є самостійним та різними за змістом поняттями, що регулюються різним правовими нормами. Поняття виділу є більш широким за змістом, ні поняття заміна боржника у зобов'язанні, оскільки при виділі може відбуватися перехід від юридичної особи частини майна, прав та обов'язків до виділеного товариства, а при заміні боржника відбувається лише переведення боргу виключно в існуючих зобов'язальних відносинах.

Крім того, позивачем в установленому законом порядку не доведено факт закінчення виділу нових товариств з ОСОБА_4 "Термолайф" та реєстрації цих осіб у встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" порядку, адже положення вказаного Закону (ст. 25) та ст. 87 ЦК України пов'язують момент створення юридичної особи з моментом її державної реєстрації.

Одночасно необхідно зауважити, що якщо в подальшому буде встановлено та підтверджено належними доказами, заміну сторони за спірними правовідносинами, то суд має вирішувати не питання залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, а виключно питання процесуального правонаступництва згідно із ст. 25 ГПК України, яка в свою чергу допускає процесуальне правонаступництво на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з пунктом 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18, за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника.

В той же час відповідно до ст. 25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ст. 32, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, дослідивши матеріали даної справи, та надане клопотання про залучення третіх осіб, місцевий суд правомірно встановив, що заявник не довів суду того, що рішення суду з даного господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третіх осіб - ОСОБА_4 "Терморок" та ОСОБА_4 "Термоплита".

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а господарським судом першої інстанції правильно оцінені обставини справи, у звязку з чим підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2017 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено сплату судового збору до 12.07.2017 року, а також зобовязано надати суду докази такої сплати до 12.07.2017 року.

Проте, станом на день прийняття постанови, позивачем не було виконано вимоги вищезазначеної ухвали суду та не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом майнового характеру, а саме про стягнення 44309645,32 грн., у вересні 2015 року.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції станом на момент подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. При поданні заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 2.4 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року №80-VIII, з 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1218,00 грн.

Отже до суду першої інстанції підлягало сплаті 182700,00 грн. судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в повному обсязі оскаржується рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення 44309645,32 грн.

За таких обставин та з огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача в доход Державного бюджету 110% ставки, що підлягала сплаті до суду першої інстанції (182700,00 грн.), а саме 200970,00 грн.

Керуючись статтями 33, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.05.2017 року у справі №922/5389/15 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) в доход Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 2003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030101) 200970,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 17.07.2017 р.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.