КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. справа№ 910/20430/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Власова Ю.Л.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Добрицька В.С.

за участю представників: позивача - не з'явились

відповідача - Подкуйко О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

на рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2016 р.

у справі № 910/20430/16 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про відшкодування збитків у розмірі 12927,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - позивач) звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 12 927,42 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.11.2016 р. у справі № 910/20430/16 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 28.11.2016 р., Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем не було враховано коефіцієнта фізичного зносу при визначенні матеріального збитку, що суперечить вимогам п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 р. у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 р. призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі № 910/20430/16, а матеріали даної справи надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

До Київського апеляційного господарського суду 20.02.2017 р. надійшло клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1483/17 від 10.04.2017 р. у зв`язку з відрядженням судді Шапрана В.В. для роботи до Вищої ради правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20430/16, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 11.05.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 р. зупинено провадження у справі № 910/20430/16 до проведення судової автотоварознавчої експертизи, призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 р.

На адресу суду 06.06.2017 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/20430/16 та висновок експертів за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. було поновлено розгляд справи та призначено її до розгляду на 04.07.2017 р.

В засідання суду, призначене на 04.07.2017 р., представник позивача не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

24.03.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 82/15-Т/ЦІ.

Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов'язання, у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, сплатити страхове відшкодування страхувальнику за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

21.11.2015 р. в м. Києві по вул. О. Теліги сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Toyota, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 та транспортного засобу марки Fiat, д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_7

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2016 р. ОСОБА_7 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП України.

24.11.2015 р. ТОВ «Дієса» звернулося до ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно звіту № 861 з визначення вартості відновлювального ремонту, необхідного для відновлення колісного транспортного засобу пошкодженого в ДТП від 22.12.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota, д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок пошкодження складає 51 576,31 грн.

Згідно з рахунком № ВДис-0031460 від 01.12.2015 р. вартість робіт запчастин та наданих послуг складає 49 486,74 грн.

На виконання умов договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 49 486,74 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7880 від 08.12.2016 р.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Fiat, д.н.з. НОМЕР_3, застрахована у Приватному акціонерному товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АЕ/148833.

04.02.2016 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 1/к на суму 49 486,74 грн.

У відповідь Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" сплатило 36 559,32 грн страхового відшкодування.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, здійснив виплату страхового відшкодування в порядку регресу частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у сумі 12 927,42 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ГК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як передбачено ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. знос не нараховується для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких, серед іншого, не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий суд виходив з того, що рік випуску транспортного засобу Toyota, д.н.з. НОМЕР_1, є 2011 р., тобто строк експлуатація становить 4,17 на день ДТП, пробіг автомобіля складає 58 559 км (нормативний середньорічний пробіг становить 22 600), тому коефіцієнт фізичного зносу не застосовується.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого суду враховуючи наступне.

Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, який був застрахований позивачем, до ДТП, що сталася 21.11.2015 р., вже мав пошкодження частин кузова у вигляді деформації, що не пов'язані з даною подією, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 01.12.2015 р. до звіту № 861, складений ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія».

Статтею 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже, законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та його наслідками.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Так, в процесі розгляду даної справи судовою колегією було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 2485/17-54 від 25.05.2017 р. розмір матеріального збитку, заданого транспортному засобу «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП , що мало місце 21.11.2015 р. по вул. О. Теліги, 4 в м. Києві, з урахуванням фізичного зносу вказаного транспортного засобу складав 42 989,49 грн.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 910/3650/16.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АЕ/148833 та положення чинного законодавства, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Як було встановлено вище, відповідач виплатив на користь позивача суму відшкодування в розмірі 36 559,32 грн, в той час як висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 2485/17-54 від 25.05.2017 р. було визначено розмір матеріального збитку у сумі 42 989,49 грн.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що вимоги позивача відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 6 430,17 грн (42 989,49 - 36 559,32).

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції від 28.11.2016 р. у справі № 910/20430/16 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Стосовно витрат скаржника за подання апеляційної скарги, то відповідно до ст. 49 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги, а також за проведену судову експертизу покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2016 р. у справі № 910/20430/15 скасувати частково та прийняти нове рішення.

3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 6 430 (шість тисяч чотириста тридцять),17 грн збитків.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 685,48 грн судового збору за подання позовної заяви».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ) 761 (сімсот шістдесят одна),77 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 2 213 (дві тисячі двісті тринадцять),25 грн за проведену судову експертизу.

5. Матеріали справи № 910/20430/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

6. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Ю.Л. Власов

В.В. Андрієнко