ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р.Справа № 915/98/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Ярош А.І., Діброви Г.І.;

При секретарі судового засідання Бендерук Є.О.;

Представники сторін в сдуове засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Міського комунального підприємства Миколаївводоканал, м.Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 року

по справі №915/98/17

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал, м.Миколаїв

до: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв,

про визнання недійсним рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 № 58/1-ріш.

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал (Далі-МКП «Миколаївводоканал») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 15.12.2016 р. № 58/1-ріш у справі № 2-26.213/44-2016. Вказаним рішенням відповідача визнано, зокрема, що позивач займає монопольне становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах м. Миколаєва; що дії МКП Миколаївводоканал, які полягали у пропозиції укласти та фактичному укладанні з субєктами господарювання договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в редакції, котра не відповідає умовам чинного законодавства, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч.1 ст. 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, і за дане порушення на МКП Миколаївводоканал накладено штраф у розмірі 68000 грн. та зобовязано у двомісячний термін з дня одержання рішення провести відповідні заходи, спрямовані на припинення порушення законодавства.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 (суддя Ю.М. Коваль) у задоволенні позовних вимог МКП Миколаївводоканал відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, МКП «Миколаївводоканал» звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 по справі №915/98/17 з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки Антимонопольного комітету, з якими погодився суд першої інстанції, не відповідають вимогам діючого законодавства.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд, обмежившись посиланням на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Постанову КМУ №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованих водопостачання та водовідведення, затверджених НКРЕКП від 10.08.2012 №279, не застосував Закон України «Про питну воду та питне водопостачання», який є спеціальним і містить, на думку заявника апеляційної скарги, основні визначення та поняття, що стосуються безпосередньо регулювання діяльності субєктів господарювання по здійсненню експлуатації обєктів централізованого питного водопостачання та забезпечення населення питною водою.

Крім того, МКП «Миколаївводоканал» зазначає, що місцевий господарський суд лише погодився з п.2.2, 2.5, 2.8 мотивувальної частини рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, обмежившись вищевказаним законодавством та не спростувавши інші пункти оскаржуваного рішення.

До Одеського апеляційного господарського суду 19.06.2017 від Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги і просить суд залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 року у справі №915/98/17 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених письмово.

Крім того, 15.06.2017 до Одеського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги позивача без його участі у звязку з тим, що Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не має можливості через обмежене фінансування на відрядження забезпечити участь представника у розгляді даної судової справи.

В судове засідання представник позивача не зявився, не повідомивши завчасно суду про причини неявки. Про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлений належним чином.

Судова колегія розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними в справі матеріалами та письмовими поясненнями учасників судового процесу, оскільки явка сторін не була визнана обовязковою ухвалами суду, а повний текст постанови направляється сторонам у встановленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональна торгово-промислова палата Миколаївської області звернулась до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з листом від 04.07.2016, в якому зазначила, що до Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області звертаються її члени з проханням захисту їх інтересів у відносинах з МКП Миколаївводоканал», оскільки з січня 2016, незважаючи на наявність чинних договорів на водопостачання та водовідведення, МКП «Миколаївводоканал» почало процедуру надіслання юридичним особам для укладення проекту нового договору, зміст окремих пунктів якого, за твердженням субєктів господарювання, суттєво погіршує їх становище, як споживачів та не відповідає змісту положень чинного законодавства.

На підставі поданої заяви Відділенням було проведено дослідження правових механізмів функціонування ринку надання послуг водопостачання та водовідведення на предмет дотримання вимог чинного законодавства про захист економічної конкуренції під час впровадження у правовідносинах МКП «Миколаївводоканал» із субєктами господарювання нової форми договору про надання послуг.

15 грудня 2016 року Адміністративна колегія Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 58/1-ріш у справі №2-26.2013/44-2016 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, відповідно до якого вирішила:

1. Визнати, що МКП "Миколаївводоканал" у 2015 році та січні-грудні 2016 року є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах мереж м.Миколаєва, що належать йому чи ним використовуються, як таке, що не має на цих ринках жодного конкурента.

2. Визнати дії МКП "Миколаївводоканал", які полягають у пропозиції укласти та фактичному укладанні із субєктами господарювання договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовід ведення в редакції, що не відповідає умовам чинного законодавства, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій. які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. За вчинення порушення, вказаного в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накласти на МКП "Миколаївводоканал" штраф у відповідності до абзацу другого частини першої, абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" в розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

4. Зобовязати МКП "Миколаївводоканал" у двомісячний термін з дня одержання даного рішення провести заходи, спрямовані на перевірку відповідності положень договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення вимогам чинного законодавства України, враховуючи мотивувальну частину даного рішення, та виключити з договорів умови, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів.

МКП «Миколаївводоканал» з рішенням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 по справі №2-26.213/44-2016 не погодилось, вважає його необґрунтованим і неправомірним, що і стало підставою для звернення до суду по даній справі.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає рішення від 03.04.2017 законним, обґрунтованим, та таким, що відповідає приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення).

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» визначено, що правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України.

З аналізу статей 1, 3, 5, 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вбачається, що розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідування за цими заявами і справами, а також встановлення субєктом господарювання монопольного становища на ринку, визначення меж товарного ринку, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України і не входить до повноважень інших органів державної влади.

Аналізуючи прийняте відповідачем у справі оскаржуване позивачем рішення, судова колегія погоджується з висновком, що МКП «Миколаївводоканал» у 2015 році та січні-грудні 2016 року є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах мереж м.Миколаєва, як таке, що не має на цих ринках жодного конкурента, оскільки послуги з водовідведення та водопостачання в межах мереж МКП «Миколаївводоканал» іншими субєктами господарювання протягом зазначеного часу не здійснювалися.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

За розподілом житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення, централізоване постачання води та водовідведення віднесено до комунальних послуг (ч. 1 ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (ч. 5 ст. 19 Закону).

Згідно ліцензії серії АГ № 500065, виданої позивачу 22.05.2012 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, МКП Миколаївводоканал здійснює господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

У відповідності до ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги виконавець зобовязаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 1 Правил).

У п.2 Правил наводиться визначення наступних термінів:

-централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення;

-централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Згідно з п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Приписи Правил кореспондуються з нормами Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (далі Ліцензійні умови), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 279 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 31.08.2012 за № 1468/21780, згідно з якими субєкти господарювання, що здійснюють господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або водовідведення, повинні дотримуватися актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій і сфері централізованого водопостачання та водовідведення (п. 2.1 Ліцензійних умов). Субєкти господарювання зобовязані, зокрема, надавати послуги споживачам згідно з умовами договору, укладеного відповідно до типового договору, затвердженого відповідним нормативно-правовим актом (пп. 2.3.2 Ліцензійних умов).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, у редакції постанови Уряду від 03.09.2009 №933, затверджено форму типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Типовий договір), яка є чинною на даний час.

Враховуючи викладене, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нерозповсюдження на позивача, в тому числі щодо змісту запропонованого ним споживачам договору, положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у звязку з прийняттям Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», який на його думку є спеціальним.

Правовідносини між МКП «Миколаївводоканал» та субєктами господарювання ґрунтуються на договорі про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Надання послуг без договору, у відповідності із чинним законодавством - не допускається.

Враховуючи, що МКП «Миколаївводоканал» є субєктом господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з водопостачання та водовідведення в межах мереж, субєкти господарювання не мають можливості вибору інших надавачів послуги з водопостачання та водовідведення.

За таких обставин, при укладенні зі споживачами договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, позивач зобовязаний дотримуватися форми таких договорів, яка узгоджується з умовами Типового договору.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 189 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого КМУ чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації позивача, наданої 27.07.2016 на вимогу відповідача, причиною надсилання субєктам господарювання договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в новій редакції є зміна предмету договору, відповідно до ліцензії серії АТ №500065, виданої МКП «Миколаївводоканал» 22.05.2012 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Пунктом 3.3 нової редакції Договору передбачено, що оплата послуг здійснюється позивачем у порядку та строки, передбачені порядком розрахунків (Додаток №6 до Договору).

Згідно з п.4 Додатку 6 до Договору споживач до 01 числа місяця в поточному розрахунковому періоді здійснює платіж на наступний розрахунковий період в сумі вартості 100% заявленого договірного (планового) споживання послуг на рахунок виробника.

Запропонований порядок оплати суперечить вимогам Правил №630, якими передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послугу вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. У разі застосування авансової системи оплати послуг, виконавець періодично, раз на шість місяців, здійснює перерахунок плати за фактично надані послуги, про що повідомляє споживача. (п.п 18-19 Правил)

Нормативними актами в сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення не передбачено порядок здійснення розрахунків у вигляді 100% попередньої оплати.

З огляду на зазначене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що умови договору нівелюють поняття попередньої оплати.

Згідно п. 3 Додатку 6 до Договору позивачем визначено, що за дату оплату приймається дата зарахування коштів на рахунок виробника або дата внесення споживачем готівки в касу виробника.

Аналізуючи дану умову договору, судова колегія погоджується з твердженням відповідача, що такий диференційований підхід та можливість вибору відповідачем дати фіксації факту виконання зобовязання може бути використаний з метою притягнення субєкта господарювання до відповідальності за порушення строків оплати послуг, а доводи апелянта про те, що право вибору способу виконання грошового зобовязання в даному випадку надано споживачу, є неспроможними.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо включення до умов договору обовязку отримання споживачем рахунку та здійснення попередньої оплати поточного та двох наступних розрахункових періодів, обґрунтованості складових попередньої оплати, триденний термін для оплати цих рахунків, а також наслідки невиконання даних вимог (п.1 Додаткової угоди №1 до Договору), як таких, що не суперечать конкретним правовим нормам та узгоджуються за домовленістю сторін, з огляду на наступне.

Зазначені положення є обовязковими умовами договору, запропонованого позивачем, що не передбачені діючим законодавством, яке регулює організацію надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, за невиконання яких настає відповідальність, а наслідком відмови від укладання договору є припинення договірних відносин, що позбавляє споживача права на отримання послуг з водопостачання.

Також судовою колегією розглянуті та відхилені доводи заявника апеляційної скарги щодо незгоди з п.2.6 мотивувальної частини рішення відповідача, в якому зазначено невідповідність вимогам чинного законодавства умов, викладених в п.6.1 розділу 6 Договору «припинення подачі води», з огляду на наступне.

Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, не містять положень, які надають виконавцю послуг право на повне припинення надання послуг.

Крім того, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо незгоди з висновками відповідача, викладеними в п. 2.7 мотивувальної частини рішення останнього, з огляду на таке.

Відсутність в Договорі умови про право споживача на складання актів-претензії до МКП «Миколаївводоканал» про неналежне надання або надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, суперечить п.п 33-39 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та п.п.23-29 Типового договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженому вказаними Правилами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незгоди з п.п. 2.9, 2.10, 2.11, 2.12, 2.13 мотивувальної частини рішення відповідача судовою колегією розглянуті та відхилені з огляду на те, що умови договору запропонованого позивачем мають бути викладені чітко, недвозначно з метою уникнення різного тлумачення та розуміння умов договору як виконавцем послуг, так і споживачем, оскільки договір на постачання питної води та приймання стічних вод є документом, що регламентує правовідносини між МПК «Миколаївводоканал» та споживачем, і повинен містити не лише права виробника, а й права споживача, враховуючи, що цей договір укладається субєктом господарювання, який займає монопольне становище.

За таких обставин, враховуючи зміст запропонованих МКП «Миколаївводоканал», як монополістом, споживачам для підписання і підписаних договорів, не узгоджується з Типовим договором, у тому числі щодо встановлення попередньої оплати за послуги на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100 % заявленого обсягу, щодо відсутності у договорах умови про право споживача складати акти-претензії, судова колегія погоджується з висновком суд першої інстанції, що позивачем вчинено дії, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» відносить до основних завдань Комітету, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності субєктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів субєктів господарювання та споживачів від його порушень, здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Господарського кодексу України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Вимогами ч.3 ст. 13 цього Закону передбачено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Частиною 5 ст. 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» до повноважень органів Антимонопольного комітету віднесено, зокрема, прийняття рішень про припинення порушення вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Кваліфікуючи в даній справі дії МКП « Миколаївводоканал» - субєкта господарювання, як зловживання монопольним (домінуючим) становищем, АМК встановив факти, які вказують на зловживання позивачем монопольним становищем на ринку надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Як зазначалося раніше, відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія, врахувавши вимоги чинного законодавства України, які регулюють дані правовідносини, та фактичні обставини справи, дійшла висновку, що відповідач, як це вбачається зі змісту прийнятого ним рішення, дав належну оцінку фактичним обставинам справи і дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання дій позивача, які полягали у надісланні юридичним особам для укладення проекту нового договору, зміст окремих пунктів якого погіршує їх становище, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання та споживачів (пасажирів), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку і за дане порушення на МКП «Миколаївводоканал» обґрунтовано накладено штраф у розмірі 68000 грн. та зобовязано у двомісячний термін з дня одержання рішення провести відповідні заходи, про результати яких повідомити Відділення у пятиденний термін з моменту завершення відповідних заходів з наданням копій підтверджуючих документів.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності доводів Відділення, які викладені в п.п. 2.2, 2.5 та 2.8 мотивувальної частини рішення.

Так, зі змісту пункту 2.2 мотивувальної частини рішення відповідача вбачається, що Відділення вважає безпідставним включення до умов договору обовязку споживача щодо отримання рахунку на здійснення вартості фактично спожитих послуг, та кореспондування цього обовязку правам/обовязкам МКП «Миколаївводоканал».

У Типовому договорі у розділі Оплата спожитих послуг передбачено зобовязання споживача оплатити спожиті послуги, проте не викладено порядку такої оплати. За таких обставин, сторони вправі, на підставі ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, конкретизувати такий порядок, у тому числі щодо отримання рахунку на оплату спожитих послуг.

За таких обставин висновки відповідача, викладені у п.2.2 рішення є безпідставними.

П.2.5 мотивувальної частини рішення Відділення містить доводи про неправомірність встановлення у договорі за порушення зобовязань, крім пені, нарахувань річних та індексу інфляції.

Разом з тим, у Типовому договорі передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством та договором, зокрема за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені у розмірі, встановленому законом (п.14, п.п.1 п.18, п.п.2 п. 20 Типового договору).

Вимогами чинного законодавства передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст.611 Цивільного кодексу України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов1язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, викладення у договорі відповідальності у вигляду пені та положень щодо нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на суму несвоєчасно внесених споживачем платежів за послуги, узгоджується з положеннями чинного законодавства.

В п.2.8 мотивувальної частини рішення зазначено, що Відділення не вбачає правових підстав для розширення у договорі обовязків споживача, а саме, інформування про відповідні зміни щодо свого правового статусу протягом відповідного строку.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що така позиція відповідача не ґрунтується на законодавстві, з огляду на наступне.

Типовий договір має розділ Інші умови, проте не визначає їх, надаючи право сторонам їх узгодити. Включення до таких інших умов положення щодо інформування виконавця послуг споживачем про зміни щодо свого правового статусу протягом відповідного строку, не суперечить діючому законодавству.

Разом з тим, вищенаведене не впливає на обґрунтованість та законність спірного рішення Відділення в цілому і не може бути підставою для його скасування.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України доводів відповідача щодо монопольного положення позивача на даному ринку та правомірності прийнятого ним рішення про застосування до позивача відповідальності за нормами конкурентного законодавства України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення

За таких обставин, апеляційна скарга Міського комунального підприємства Миколаївводоканал задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 року по справі №915/98/17 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства Миколаївводоканал на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 року по справі №915/98/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.04.2017 року по справі №915/98/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді Г.І. Діброва

ОСОБА_1