ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 915/806/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівШевчук С.Р. (доповідач) Гольцової Л.А., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгул"
на рішенняГосподарського суду Миколаївської області від 20.09.2016 року
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року
у справі№915/806/16 Господарського суду Миколаївської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Інгул"
до Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго"
провизнання протоколу розбіжностей діючим
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Чеботарьов І.В., дов. № 25 від 09.02.2017

- відповідача : Клис Н.А., дов. № 01/53-981 від 30.12.2016

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Інгул" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" про визнання протоколу розбіжностей від 28.01.2015 дійсним.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.09.2016 у справі №915/806/16 (суддя Олейняш Е.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, ПАТ "Інгул" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами статей 16, 96 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.09.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016, прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2017 проведено автоматичну зміну складу суду колегії суддів у справі № 915/806/16 та визначено склад колегії суддів: Шевчук С.Р. - головуючий, Демидова А.М., Гольцова Л.А.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 16.01.2012 між ПАТ "Миколаївобленерго" (постачальник) та ПАТ "Інгул" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №44/23, за умовами п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 1800 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.3.4. договору та додатку №5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" сторони передбачили обов'язок позивача здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії.

Згідно з п. 9.4 договору, останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2012, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Частиною 2 п. 9.6 договору встановлено, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Доказів розірвання, визнання недійсним або припинення дії договору матеріали справи не містять (а.с. 7-15).

До вказаного договору сторонами укладено додаткову угоду від 14.05.2013р., якою вносились зміни в додатки № 2, № 3, № 5 та № 11 до договору (а.с. 18-26).

В новій редакції додатку № 5 до пункту 6 додані нові рядки № 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 - характеристики точок розрахункового обліку електроенергії субспоживачів позивача - ТОВ "Миколаївський хлібзавод № 1", ВАТ "МШРЗ", ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Керуюча компанія Ідея", ПП "МНМ", ТОВ "ОСД" (№ 7 та 8), ФОП ОСОБА_7

В новій редакції додатку № 2 до переліку об'єктів споживача (позивача) включені субспоживачі - ТОВ "ОСД" (рядки № 5, 6), ФОП ОСОБА_7 (рядок № 7), ТОВ "Миколаївський хлібзавод № 1" (рядок № 8), ПАТ Миколаївський шиноремонтний завод (рядок № 9), ТОВ "Керуюча компанія Ідея" (рядок № 10), ФОП ОСОБА_6 (рядок № 11), ПП "МНМ" (рядок № 12).

Зазначені зміни додатку № 2 та пункту 6 додатку № 5 до Договору від 16.01.2012 фактично зобов'язали позивача здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії не тільки за себе, а і за вказаних субспоживачів.

29.12.2014 ПАТ "Миколаївобленерго" листом № 01/30-7363 направило ПАТ "Інгул" два примірника додаткової угоди від 26.12.2014 до договору про постачання електроенергії для підписання, яким запропонувало додаток № 5 та № 2 до договору № 44/23 від 16.01.2012 викласти в редакції, запропонованій відповідачем. Зокрема, запропоновано внести зміни, в тому числі:

- у пункті 1 запропоновано додаток № 5 до договору № 44/23 від 16.01.2012, підписаний 14.05.2013 вважати таким, що втратив чинність, та викласти його у новій редакції від 26.122014, що додається.

- у пункті 2 запропоновано із додатку № 2 до договору № 44/23 від 16.01.2012 підписаного 14.05.2013, виключити рядки № 8 та № 9.

- у пункті 3 визначено, що сторони дійшли згоди в тому, що всі положення договору, в які не було внесено змін даною додатковою угодою, залишаються незмінними (а.с. 48-49, 97-98).

Не погодившись з запропонованою редакцією змін до договору, 29.01.2015 позивач листом № 85 направив відповідачу підписану додаткову угоду з протоколом розбіжностей від 28.01.2015 до додаткової угоди від 26.12.2014 до договору про постачання електроенергії № 44/23 від 16.01.2012 (а.с. 16-17, 96).

Пунктами 1 та 2 додаткової угоди запропоновано внести зміни щодо виключення з договору усіх субспоживачів, а пункти 3 та 4 додаткової угоди прийняті позивачем в редакції відповідача без зауважень та розбіжностей.

05.02.2015 ПАТ "Миколаївобленерго" направило ПАТ "Інгул" лист №01/30-885, в якому зазначило, що додаткова угода від 26.12.2014 до договору №44/23 від 16.01.2015 разом з протоколом розбіжностей від 28.01.2015 отримана, оскільки додаткова угода підписана із зауваженнями, тому відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, пропозиція ПАТ "Миколаївобленерго", викладена в ній, вважається не прийнятою та договір діє у попередній редакції (а.с. 27).

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога ПАТ "Інгул" про визнання протоколу розбіжностей від 28.01.2015 дійсним. Так, позивач неодноразово наголошував на тому, оскільки ПАТ "Миколаївобленерго" як монополіст на певному ринку не передав до суду вимоги щодо розбіжностей, які залишились неврегульованими між сторонами, то пропозиції, викладені в протоколі розбіжностей від 28.01.2015 є прийнятими.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, керувався приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статей 20, 181, 188 Господарського кодексу України, та з огляду на встановлені ним обставини відсутності підстав внесення змін до укладеного між сторонами договору, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Окремо судами наголошено на невідповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з наведеними висновками судів у зв'язку з наступним.

Статтею 181 Господарського кодексу України врегульовано загальний порядок укладання господарських договорів.

Так, за приписами статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено судами, 16.01.2012 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 44/23, який є чинним. Додатковою угодою від 26.12.2014 відповідачем лише запропоновано внести зміни до діючого договору. Отже, як обґрунтовано зазначено судами, спірні відносини регулюються нормами статті 188 Господарського кодексу України щодо порядку зміни та розірвання господарського договору, а не нормами статті 181 Господарського кодексу України щодо відносин сторін на стадії укладення договору. Таким чином, норми частини 7 статті 181 Господарського кодексу України не можуть поширюватись на правовідносини сторін щодо внесення змін до діючого договору.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України 31.07.1996 року № 28 (далі - ПКЕЕ): основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації; субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

За приписами п. 1.6 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

В силу п. 5.7 ПКЕЕ у разі укладення договору про постачання електричної енергії між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем (основним споживачем), до технологічних електричних мереж якого приєднані електроустановки інших суб'єктів господарювання (субспоживачів або електропередавальних організацій), у ньому зазначаються додатково такі умови: 1) відомості про приєднані електроустановки інших суб'єктів господарювання та їх власників; 2) обсяги передачі електричної енергії в електричні мережі інших суб'єктів господарювання; 3) порядок припинення електропостачання субспоживачів у передбачених цими Правилами випадках;4) порядок розрахунку втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача), пов'язаних з передачею електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання; 5) порядок розрахунку балансу електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача); 6) порядок передачі даних про обсяги переданої електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання, у тому числі у випадках порушення розрахункового обліку електричної енергії у цих суб'єктів господарювання.

За умовами п. 5.8 ПКЕЕ споживач, електроустановки якого приєднані до мереж електропередавальної організації, яка не є постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, має укласти з електропередавальною організацією договір про технічне забезпечення електропостачання.

Як встановлено судами, зміст протоколу розбіжностей зводиться до того, що із додатків № 2 та № 5 до договору виключаються усі субспоживачі, не зважаючи на те, що останні не перейшли на прямі розрахунки за послуги з перетікання реактивної електроенергії із ПАТ "Миколаївобленерго". Субспоживачі ТОВ "Миколаївський хлібозавод № 1", ПАТ "Миколаївський шиноремонтний завод" та ТОВ "МНМ" перейшли на прямі розрахунки із ПАТ "Миколаївобленерго".

Як встановлено судами правові підстави для виключення інших усіх субспоживачів з умов договору № 44/23 позивачем не наведено.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Такий спосіб захисту як визнання правочину дійсним урегульовано зокрема приписами статей 218, 220 Цивільного кодексу України у випадку недотримання сторонами вимог цивільного законодавства щодо форми вчиненого правочину. Натомість, у справі, що переглядається, позивач намагається внести зміни до уже існуючого договору, що, як обґрунтовано зауважено судами, урегульовано статтею 188 Господарського кодексу України, статтями 651, 652 Цивільного кодексу України. Однак, з такими вимогами позивач до суду у межах цього спору не звертався. Суди ж, в силу вимог статті 83 Господарського процесуального кодексу України, можуть виходити за межі позовних вимог лише за наявності клопотання заінтересованої сторони. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно відсутності фактичних та відповідно правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи ПАТ "Інгул" про порушення судами статей 16, 96 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України не спростовують правильні висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши відповідно до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних рішення і постанови та прийняття нового рішення у справі - відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгул" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.09.2016 у справі №915/806/16 лишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я Л.А. Гольцова

С у д д я А.М. Демидова