ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Справа № 911/3708/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Гольцової Л.А., Іванової Л.Б,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2017 року у справі Господарського суду Київської області за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (далі - відповідач) з позовом про стягнення 330979 гривень 56 коп. пені, 20287 гривень 57 коп. 3 % річних та 208830 гривень втрат коштів від інфляції.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов щодо строків оплати вартості поставленого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 2077/15-ТЕ-17 від 27 листопада 2014 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 16 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2017 року, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм ст. ст. 4-2, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, що, на його думку, призвело до прийняття неправильних судових рішень.

Зазначає, що судами проігноровано ту обставину, що відповідачем здійснено ряд платежів поза межами порядку і строків, встановлених договором про розрахунки та спільними протокольними рішеннями, а тому нарахування пені, 3 % річних та втрат коштів від інфляції правомірне.

Вважає, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за спожитий газ в частині, що не врегульована спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків, є порушенням умов договору та підставою для застосування відповідальності за умовами договору та ст. 625 Цивільного кодексу України.

Повноважні представники сторін у судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що про час та місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 листопада 2014 року між НАК "Нафтогаз України" та ВРКП "Вишгородтепломережа" укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2077/15-ТЕ-17, за умовами п. 1.1 якого продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупцеві у 2015 році природний газ, а покупець - зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно із п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ у обсязі до 11350,0 тис.куб.м.

За умовами п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м. природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить - 1309 гривень 20 коп. з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту їх введення в дію.

Згідно із п. 5.5 договору загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

У відповідності до розділу 11 договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 до вказаного договору від 20 березня 2014 року сторонами змінено ціну за 1000 куб.м. природного газу, яка з 1 квітня 2015 року становить з ПДВ 2994 гривень 30 коп.

Додатковою угодою № 2 від 18 травня 2015 року сторонами вирішено п. 6.3 договору викласти в наступній редакції: "кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільним протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови КМУ № 20 від 11 січня 2005 року".

Додатковою угодою № 3 від 20 липня 2015 року сторони змінили структуру ціни за 1000 куб.м. природного газу, ціна з 20 березня 2015 року становить з ПДВ 2994 гривень 30 коп.

Додатковою угодою № 4 від 30 липня 2015 року п. 6.3 договору викладено в наступній редакції: "за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором".

Додатковою угодою № 5 від 15 жовтня 2015 року сторонами змінено п. 5.2 договору.

Додатковою угодою № 6 від 25 листопада 2015 року сторонами змінено банківські реквізити продавця.

Додатковою угодою № 7 від 18 грудня 2015 року сторони вирішили п. 6.3 викласти в наступній редакції: "кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільним протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови КМУ № 20 від 11 січня 2005 року та/або договорами про організацію взаєморозрахунків, підписаними сторонами відповідно до постанови КМУ № 375 від 4 червня 2015 року".

Встановлено, що на виконання п. 2.1 договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" поставило протягом січня-грудня 2015 року, а Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" прийняло природний газ на загальну суму 15053449 гривень 74 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи.

Станом на 22 лютого 2016 року відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ, переданий у 2015 році, що не заперечується сторонами у справі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що відповідач зобов'язання за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у зв'язку з чим просить суд стягнути з останнього пеню, 3 % річних та суму втрат коштів від інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положенням ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Судами встановлено, що 18 грудня 2015 року між Головним управлінням Державної Казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Вишгородської районної державної адміністрації, Вишгородською районною державною адміністрацією та сторонами у справі укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 559/375-в, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 4 червня 2015 року (п. 1 договору про організацію взаєморозрахунків).

Пунктом 8 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" кошти, зокрема, за договором № 2077/15-ТЕ-17 від 27 листопада 2014 року в сумі 1000000 гривень 00 коп. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2015 рік.

Крім того, відповідно до спільних протокольних рішень від 18 травня 2015 року, 17 листопада 2015 року та 15 грудня 2015 року, складених Головним управлінням Державної Казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації та сторонами у даній справі, відповідачем сплачено на користь позивача 600000 гривень 00 коп., 584200 гривень 00 коп. та 2455000 гривень 00 коп.

Судами встановлено, що відповідач у строки, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, розрахувався з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджується виписками з рахунку, завірені копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктом 16 ст. 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (зі змінами) передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на теплову енергію за рахунок джерел, передбачених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону, зокрема, за рахунок надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток підприємств, що сплачується підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 4 червня 2015 року затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - Порядок).

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору.

Встановлено, що предметом укладеного 18 грудня 2015 року договору № 559/375-в про організацію взаєморозрахунків є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, і яка виникла у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 4 червня 2015 року.

Водночас, за змістом пп. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли юридично вмотивованого висновку про те, що, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, а укладення вказаного договору не передбачало будь-яких інших розрахунків за природний газ, крім тих, що обумовлені сторонами у договорі про організацію взаєморозрахунків.

При цьому, укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету, в силу вимог чинного законодавства, є диспозитивним правом його учасників.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором купівлі-продажу природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до п. 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що, як встановлено судами, позивачем не доведено порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого природного газу в 2015 році за договором купівлі-продажу з урахуванням укладеного договору про організацію взаєморозрахунків, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ та спільних протокольних рішень, суд касаційної інстанції відхиляє посилання заявника касаційної скарги на те, що ряд платежів здійснено відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених договором про розрахунки та спільними протокольними рішеннями, що є підставою нарахування пені, 3 % річних та втрат коштів від інфляції відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

Судами також прийнято до уваги, що 3 листопада 2016 року прийнятий Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30 листопада 2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на викладене, повно встановивши усі істотні обставини справи, надавши їм належну правову оцінку та вірно застосувавши норми ст. ст. 526, 530, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", положень Порядку та умов надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 4 червня 2015 року, які регулюють спірні правовідносини, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

За таких обставин рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій законні та обгрунтовані, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7 - 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2017 року - без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Гольцова

Л. Іванова