Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
_____________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" липня 2017 р. Справа № 906/310/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 12.05.2017 № 08/7527

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. № 8 від 10.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (смт. Озерне Житомирського району

про стягнення 584 982,99 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 584982,99 грн заборгованості за договором від 24.06.2010 № 262 про постачання електричної енергії споживачам, з яких: 515 989,51 грн - сума основного боргу; 15 047,23 грн - інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року; 5 024,70 грн - 3 % річних за період з 26.04.2016 по 01.04.2017; 48 921,55 - пеня за прострочення зобов'язання за період з 26.04.2016 по 01.04.2017.

25.05.2017 на адресу суду надійшла заява від 25.05.2017 № б/н про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 540 663,99 грн заборгованості за договором від 24.06.2010 № 262 про постачання електричної енергії споживачам, з яких: 471 670,51 грн - сума основного боргу; 15 047,23 грн - інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року; 5 024,70 грн - 3 % річних за період з 26.04.2016 по 01.04.2017; 48 921,55 - пеня за прострочення зобов'язання за період з 26.04.2016 по 01.04.2017. Ухвалою господарського суду від 25.05.2017 вказану заяву прийнято до розгляду.

11.07.2017 на адресу суду надійшла заява від 11.07.2017 № б/н про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 539 663,99 грн заборгованості за договором від 24.06.2010 № 262 про постачання електричної енергії споживачам, з яких: 470 670,51 грн - сума основного боргу; 15 047,23 грн - інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року; 5 024,70 грн - 3 % річних за період з 26.04.2016 по 01.04.2017; 48 921,55 - пеня за прострочення зобов'язання за період з 26.04.2016 по 01.04.2017.

Враховуючи, передбачені ст. 22 ГПК України права позивача, суд прийняв зазначену вище заяву до розгляду. Розгляд справи здійснюється в межах заяви про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в межах заяви від 11.07.2017 № б/н про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову частково заперечив, просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій до 10 % від суми заявленої у позові.

11.07.2017 до господарського суду надійшло заява позивача в якій повідомлено, що назву юридичної особи - Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" змінено на Приватне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго".

Враховуючи, що відповідно до наявних в матеріалах справи виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2017 та статуту Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" підстави для вчинення судом дій в порядку ст. 25 ГПК України відсутні, а також те позивачем не змінювалась організаційно-правова форма юридичної особи, відбулась лише зміна найменування товариства, суд вважає за доцільне замінити найменування позивача на Приватне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2010 між Житомирським районом електричних мереж, який діє на підставі положення і є виробничим підрозділом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (постачальник/ позивач) та Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (споживач/відповідач) укладено договір поставки № 262 про постачання електричної енергії споживачам (далі - договір) (а.с. 9-15).

Відповідно до п. 1 договору постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності до п. 2.2.3 договору, відповідач зобов'язується своєчасно сплачувати за використану електричну енергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класу напруги та за діючими на період розрахунку тарифами у грошовій формі та іншими формами розрахунків згідно з чинним законодавством України. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом. Розрахунковим періодом вважається період з 11 числа по 20 число включно і вказаний період прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця).

Згідно з пунктом 7.2. договору розрахунки за спожиту електричну енергію, реактивну енергію, лімітів споживання і потужності та інші платежі за розрахунковий період (місяць) здійснюються за діючими тарифами відповідно до класів напруги, показників лічильників та тарифних груп кожної точки обліку.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, з врахуванням сальдо на початок місяця не пізніше: - 5 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно.

Наявними в матеріалах справи звітами відповідача про використану електроенергію (а.с. 37-52), виставленими позивачем рахунками на оплату за активну електроенергію за грудень 2015 - березень 2017 (а.с. 19-36) підтверджується належне виконання позивачем обов'язків щодо постачання електричної енергії.

Відповідач обов'язок по сплаті коштів, всупереч пп. 2.2.3 договору у повному обсязі не виконав.

З огляду на викладене, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням ним умов договору від 24.06.2010 № 262 про постачання електричної енергії споживачам склала 470670,51 грн, що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків по договору про постачання електричної енергії, підписаним сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Аналогічне положення міститься і у ст. 714 ЦК України.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем становить 470 670,51 грн.

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст. 8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 10.07.2017 на суму 470 670,51 грн (а.с. 98), здійснював часткове погашення заборгованості згідно договору під час розгляду спору господарським судом.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 470 670,51 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року на суму 15 047,23 грн, 3% річних за період з 26.04.2016 по 01.04.2017 на суму 5 024,70 грн та пені за прострочення зобов'язання за період з 26.04.2016 по 01.04.2017 на суму 48 921,55 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд вважає їх арифметично вірними.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Згідно п. 4.2.1 договору від 24.06.2010 № 262 про постачання електричної енергії споживачам за внесення платежів, передбачених пунктами 7.3. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком, споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, в розмірі, що не перевищує подвійної ставки НБУ, які діяла на момент прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованої відповідачу пені, господарський суд вважає його арифметично вірним.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд господарського суду.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 визначено, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує, що відповідач не є кінцевим споживачем електричної енергії. Постачання за даним договором здійснювалось для гуртожитків, в яких мешкає населення, наслідком неплатоспроможності якого виник борг.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшує її розмір до 50% і стягує з відповідача 24460,77 грн.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 470670,51 грн заборгованості за активну електроенергію, 24460,77 грн пені, 5024,70 грн 3% річних, 15047,23 грн інфляційних. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Замінити найменування позивача на Приватне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго".

2. Позов задовольнити частково.

3. Зменшити розмір пені, що стягується з Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району на користь Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до 24460,77 грн (50 %).

4. Стягнути з Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, код 24978549) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м.Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622)

- 470670,51 грн заборгованості за активну електроенергію;

- 24460,77 грн пені;

- 5024,70 грн 3% річних;

- 15047,23 грн інфляційних;

- 8094,96 грн судового збору.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.07.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек.)