ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 липня 2017 р. Справа № 918/451/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Західне"

про стягнення в сумі 109 909 грн. 02 коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 21.06.2017р.);

Від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №418 від 06.07.2017р.).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Західне" про стягнення в сумі 175 745 грн. 07 коп.

Ухвалою суду від 27.06.2017р. порушено провадження по справі № 918/451/17 розгляд якої призначено на 10.07.2017р.

10.07.2017р. позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній зазначив що станом на 10.07.2017р. відповідачем частково погашено заборгованість на суму 65 836,05 грн. у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача сума боргу, яка залишилася, а саме 109 909,02 грн.

Частиною 4 статті 22 ГПК України визначено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

З огляду на зазначене, а також враховуючи той факт, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог підписана уповноваженою на це особою, не суперечить чинному законодавству України та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення вказаної заяви, а отже має місце нова ціна позову 109 909,02 грн.

У судовому засіданні 10.05.2017р. представник позивача підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, представник відповідача визнав позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" та ОСОБА_1 підприємством "Західне" було укладено підрядний договір № 01-01/21 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів (надалі - договір, а.с. 7 - 11), відповідно до якого Відповідач доручав, а Позивач приймав на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню і ремонту пасажирських ліфтів (далі по тексту - роботи).

Згідно пункту 5.1 договору після завершення кожного календарного місяця підрядник надає замовнику два примірники акту виконаних робіт та по адресний перелік вкладених запасних частин.

Замовник повинен протягом трьох календарних днів з моменту отримання акту виконаних робіт та переліку повинен його підписати та передати підряднику, або надати свої обґрунтовані письмові заперечення (п. 5.2 договору).

У відповідності до п. 5.3 договору погоджений сторонами акт виконаних робіт є підтвердженням належного виконання підрядником робіт, визначених цим договором, та інших умов цього договору.

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що Відповідач самостійно сплачує плату за виконані роботи не пізніше 20 числа наступного місяця, що передує місяцю у якому виконувалися роботи.

Зазначений вище договір був підписаний між сторонами в редакції протоколу розбіжностей від 01.01.2012р.

В подальшому між сторонами до договору укладалися додаткові угоди, якими сторони змінювали зміст додатків та вартості робіт.

Зазначений договір від 01.01.2012р. №01-01/21 підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплені печатками сторін.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання від 01.01.2012р. №01-01/21, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

З матеріалів справи суд вбачає, що за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 212 553,87 грн., що підтверджується актами прийому-передачі робіт № АЕ-00000336 за січень 2017 року від 31.01.2017р. на суму 35 229, 25 грн. (а.с. 23), № АЕ-00000709 за лютий 2017 року від 28.02.2017р. на суму 34 152,42 грн. (а.с. 24), № АЕ-000001016 за березень 2017 року від 31.03.2017р. на суму 47 585,08 грн. (а.с. 25), № АЕ-00001380 за квітень 2017 року від 28.04.2017р. на суму 46 928,03 грн. (а.с. 26), № АЕ-0001757 за травень 2017 року від 31.05.2017р. на суму 48 659,09 грн. (а.с. 27).

Отже, матеріалами справи стверджено, що позивач належним чином виконував умови договору та надавав для відповідача послуги передбачені договором, доказів ненадання або надання позивачем неякісних послуг, матеріали справи не містять.

Також, суд вбачає, що станом на 01.01.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи складала 50 710,34 грн., зазначені обставини стверджуються актом звірки розрахунків підписаним між сторонами та скріплений відтисками печаток зазначених суб'єктів господарювання (а.с. 45).

На виконання умов договору, відповідач частково оплатив виконані роботи, зокрема за період з січня 2017 року по травень 2017 року сплатив грошові кошти в сумі 87 519,14 грн., що підтверджується актами № 17/01 від 01.02.2017р. № 17/02 від 01.03.2017р. № 17/03 від 01.04.2017р. № 17/04 від 03.05.2017р. № 17/05 від 01.06.2017р. (а.с. 28 - 32).

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що відповідач не виконав належним чином покладений на нього обов'язок по оплаті отриманих послуг у повному обсязі, в результаті таких неправомірних дій за відповідачем рахується заборгованість (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) в сумі 109 909,02 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене та те, що відповідач не надав доказів оплати суми основного боргу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення в сумі 109 909,02 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" про стягнення з ОСОБА_1 підприємства "Західне" заборгованості за надані згідно договору роботи в сумі 109 909,02 грн., що стверджуються матеріалами справи, є законними та обґрунтованими.

Згідно ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 648,63 грн.

Також, суд роз'яснює позивачу, що у відповідності до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", останній вправі подати клопотання до суду, щодо повернення судового збору у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Західне" (33024, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Вербова, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" (35364, Рівненська обл., Рівненський р-н., с. Грушвиця Друга, вул. 40 років Перемоги, 1, ) 109 909 (сто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 02 коп. основної суми боргу та 1 648 (одна тисяча шістсот сорок вісім) грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "12" липня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.