ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" липня 2017 р. Справа № 911/2110/17

За заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Біла Церква

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Біла Церква

про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на земельну ділянку

Суддя А.Ю.Кошик

За участю:

Заявника - ОСОБА_3

Відповідача - не з'явився

Обставини справи:

10.07.2017 року до загального відділу Господарського суду Київської області надійшла заява б/н від 10.07.2017 року ФОП ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а саме накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до автоматизованого розподілу суддю Кошика А.Ю.визначено для розгляду зазначеної заяви.

Згідно ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 432 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Відповідно до ст. 43-3 Господарського процесуального кодексу України заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити: 1) найменування господарського суду, до якого подається заява; 2) найменування заявника і особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, їх поштові адреси; документи, що підтверджують за заявником-громадянином статус фізичної особи - підприємця; 3) вид і суть запобіжного заходу; 4) обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів; 5) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; 6) підпис заявника або його представника, якщо заява подається представником. До заяви про вжиття запобіжних заходів додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі. Разом з заявою про вжиття запобіжних заходів подаються її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити запобіжні заходи. Заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом п'яти днів з дня винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10.07.2017 року заяву ФОП ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишено без руху для виправлення наведених в ухвалі недоліків, в межах визначених ч. 1 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України дводенного строку.

12.07.2017 року до господарського суду від представника ФОП ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 10.07.2017 року надійшла заява про усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України, заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви.

Згідно п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» № 01-8/251 від 20.04.2007 частиною першою статті 43-4 ГПК встановлено дводенний строк розгляду господарським судом заяви про вжиття запобіжних заходів. У разі, якщо суд вважає за необхідне вчинити під час розгляду заяви певні процесуальні дії (наприклад, викликати представників заявника чи заінтересованих осіб, витребувати додаткові докази тощо), такі дії мають відбуватися в межах зазначеного строку.

Як визначено п. 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів», частина перша статті 434 ГПК зобов'язує господарський суд повідомити заінтересованих осіб про розгляд судом заяви про вжиття запобіжних заходів. У зв'язку з цим необхідно мати на увазі таке.

Повідомлення заінтересованих осіб про час і місце розгляду заяви здійснюється господарським судом шляхом винесення відповідної ухвали з додержанням вимог статті 86 ГПК, а в разі необхідності - також шляхом надіслання телефонограми, телетайпограми, використання засобів електронного зв'язку тощо (див. також абзац другий пункту 14 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 N 04-5/1107 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності»).

Також, як визначено п. 12 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» та п. 18 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», строк, який надається господарським судом заявникові для виправлення недоліків заяви про вжиття запобіжних заходів (частина перша статті 435 ГПК), має бути розумно необхідним й визначається з урахуванням конкретних обставин, пов'язаних з поданням заяви, і, зокрема, тривалості поштообігу. Цей строк є процесуальним і, отже, в разі необхідності може бути продовжений судом (частина четверта статті 53 ГПК) за заявою заінтересованої особи чи з власної ініціативи.

Період часу, протягом якого заяву було залишено без руху, не включається у передбачений частиною першої статті 434 ГПК строк розгляду відповідної заяви.

За таких обставин, ухвалою від 12.07.2917 року заява була призначена до розгляду в порядку ст. 434 ГПК України на 13.07.2017 року, про що сторонам було надіслано відповідну ухвалу та додатково повідомлено за допомогою телефонограми на відомі суду засоби зв'язку.

Розглянувши в судовому засіданні 13.07.2017 року заяву б/н від 10.07.2017 ФОП ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено.

Заявник (Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1) в заяві зазначає, що на підставі Договору купівлі-продажу від 29.10.2002 року придбав у Закритого акціонерного товариства «Науково-виробнича фірма «ФЕРОКЕРАМ» нежитлову будівлю - склад, площею 5 435.2 кв. метра, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до Розпорядження від 09.07.2004 року № 228 Білоцерківської РДА Київської області «Про передачу в оренду земельної ділянки» було вилучено із земель Закритого акціонерного товариства науково-виробнича фірма «Ферокерам» в межах Шкарівської сільської ради земельну ділянку площею 5,1427 га забудованих земель і передано в довгострокову оренду (строком на 49 років) з правом викупу Приватному підприємцю ОСОБА_1 під обслуговування виробничої бази на території Шкарівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного Розпорядження, 14.07.2004 року між Білоцерківській РДА Київської області та Приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у Київському регіональному центрі державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено записи №№ 49, 50 від 21.07.2004 року.

Таким чином, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником виробничої бази, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою загальною площею 5,1427 га на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки.

Заявник в заяві зазначає, що йому стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка належить ФОП ОСОБА_2 (відповідачу) знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області повністю накладається на земельну ділянку площею 5,1427 га, що знаходиться в володінні та користуванні заявника з 2004 року.

В підтвердження даного факту заявник посилається на зведений кадастровий план, складений на замовлення заявника у 2016 році геодезистом ОСОБА_4

Заявник в заяві зазначає, що в зв'язку з непоодинокими фактами порушень прав та законних інтересів заявника як орендаря земельної ділянки з боку ФОП ОСОБА_2, заявник має намір здійснити судовий захист своїх прав шляхом подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В 2017 році з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 були непоодинокі спроби захоплення частини земельної ділянки, що належить заявнику, шляхом самовільного знесення встановленої заявником огорожі та намаганням встановити власну огорожу і відповідно до цього розпочати будівництво на зазначеній земельній ділянці.

В зв'язку з зазначеним, заявник через свого представника неодноразово, а саме 11.05.2017 року та 03.07.2017 року звертався до органів поліції по факту порушення прав та законних інтересів заявника з боку ФОП ОСОБА_2 (копії висновків про результати перевірки відповідних звернень додаються до заяви).

При цьому ФОП ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником вказаної земельної ділянки.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (станом на 16.06.2017 року), на зазначену земельну ділянку 18.12.2015 року було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 Приватним нотаріусом Федоряка О.С. Але, в Інформації Державного земельного кадастру не зазначено підстав набуття прав власності на земельну ділянку за ФОП ОСОБА_2

Крім того, 29.09.2014 року на вказану земельну ділянку була здійснена реєстрація права оренди землі за ОСОБА_6

Також, заявник стверджує, що ним було встановлено, що ФОП ОСОБА_2 подав оголошення про продаж зазначеної земельної ділянки в друковані засоби та через Інтернет (копії роздруківок додаються до заяви).

У зв'язку з чим, заявник стверджує, що існує реальна загроза порушення прав та законних інтересів заявника як володільця вказаної земельної ділянки, через намагання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснити захоплення та будівництво на зазначеній земельній ділянці та/або здійснити її продаж.

В зв'язку з цим є необхідність вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Також заявник зазначає, що з метою з'ясування законності та підстав набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, представником заявника було перевірено дані відкритих джерел інформації, а саме ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Державний земельний кадастр та направлено адвокатські запити про надання інформації та копій документів до Білоцерківської РДА у Київській області, Приватного нотаріуса Мельничук І.М., Міськрайонного Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та м. Біла Церква, Приватного нотаріуса Федоряка О.С., Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

У відповіді Білоцерківської РДА вих. № 06-23/1304 від 03.07.2017 року було зазначено про прийняття розпорядження № 441 від 16.09.2014 року «Про передачу в оренду земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6.», розпорядження № 274 від 20.05.2015 року «Про затвердження експертної оцінки та продаж земельної ділянки» та повідомлено про відсутність договорів оренди та купівлі-продажу по зазначеній ділянці.

Однак, згідно даних земельного кадастру, на даний момент власником вказаної земельної ділянки є ФОП ОСОБА_2

По іншим запитам було відмовлено в наданні інформації та документів, що робить неможливим подання таких доказів до суду.

Заявник зазначає, що отримання вказаних доказів є необхідним для здійснення судового захисту прав та законних інтересів заявника як користувача земельної ділянки.

У зв'язку з чим, заявник в заяві просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; витребувати необхідні докази у зазначених нижче осіб, а саме:

- Приватного нотаріуса Мельничук Ірина Митрофанівна (АДРЕСА_2) - копію матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу від 03.06.2015 року земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1;

- Приватного нотаріуса Федоряка Ольга Сергіївна (АДРЕСА_3) - копії матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу та здійснення реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за ОСОБА_2 (номер запису 12618852 від 18.12.2015 року);

- Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (09104, Київська обл., м. Біла Церква, бульвар 50-річчя Перемоги. 94, гел. (04563) 6-04-38 6-12-58 4-62-59) - копії відповідних документів щодо підстав здійснення реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за ОСОБА_6 (номер запису 7260428 від 29.09.2014 року).

Як визначено ст. 432 Господарського процесуального кодексу України, запобіжні заходи включають, зокрема, витребування доказів та накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

В той же час, ст. 431 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 432 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Статтею 433 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити, зокрема, вид і суть запобіжного заходу; обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Також, відповідною ст. 433 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом п'яти днів з дня винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

Таким чином, з огляду на ст. 431 Господарського процесуального кодексу України право на звернення, відповідно і підстави для задоволення заяви про вжиття запобіжних заходів пов'язуються з обґрунтованими підставами побоюватись, що подача потрібних доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підставами вважати, що права особи будуть порушені або існує реальна загроза їх порушення і вжиття запобіжних заходів обґрунтоване терміновістю і негайністю до подання позову.

Згідно з п.9.Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» № 01-8/251 від 20.04.2007 року у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433; імовірності настання обставин, зазначених у статті 431; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Також, як визначає Вищий господарський суд в Інформаційному листі від 20.04.2007 року № 01-8/251 «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів», розділом V1 ГПК доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової охорони інтелектуальної власності». Однак з огляду на відсутність в цьому розділі будь-яких обмежень щодо можливості вжиття запобіжних заходів виключно у правовідносинах, пов'язаних із захистом прав на об'єкти інтелектуальної власності, таке вжиття можливе і в інших правовідносинах, на які поширюються повноваження господарських судів.

Відповідно в усіх випадках вжиття запобіжних заходів господарські суди можуть враховувати викладене в розділі III рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 року N 04-5/1107 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності».

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», відповідно до пункту 4 частини першої статті 433 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити відомості про обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття таких заходів. Ці обставини мають узгоджуватися з приписами статті 431 ГПК, а за змістом пункту 5 частини першої статті 433 і частини третьої статті 434 ГПК - також й підтверджуватись відповідними доказами з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 названого Кодексу. Витребування і оцінка відповідних доказів, а також доказів наявності у заявника права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт або інший відповідний правочин тощо) здійснюється господарським судом за загальними правилами ГПК про докази.

Заява про витребування доказів має містити відомості про те, який доказ вимагається, підстави, з яких заявник вважає, що ці докази має підприємство чи організація, і обставини, які можуть бути підтверджені цими доказами.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433 ГПК; імовірності настання обставин, зазначених у статті 431 ГПК; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Дослідивши викладені в заяві обставини та оглянувши надані заявником докази, судом встановлено, що зі змісту заяви (в тому числі після усунення недоліків) не вбачається терміновості та необхідності негайного вжиття заходів для запобігання порушенню прав заявника.

Зокрема, в заяві не викладено обставин коли саме і за яких обставин заявник дізнався про можливість порушення свого права, для запобігання порушенню якого необхідно накласти арешт на земельну ділянку саме до подання позову. З доданих до заяви документів вбачається, що заявник був вже тривалий час обізнаний з наведеними фактами, які свідчать про можливість порушення його прав, про що свідчить замовлення в квітні 2016 року геодезичних робіт, звернення до поліції в травні 2015 року, газетне оголошення датоване квітнем 2017 року.

Таким чином, з моменту обізнаності про факти, які свідчать про можливість порушення прав заявника, йому було відомо принаймні декілька місяців до моменту звернення з даною заявою і за цей час без поважних причин не підготовлено та не подано відповідного позову про захист прав по суті відповідних вимог.

В той же час, заявник звертається з заявою про вжиття запобіжних заходів, яка має характер терміновості і неможливості зволікання навіть на п'ять днів (протягом яких має бути подано позов), не обґрунтовуючи такої терміновості і терміновість не вбачається з обставин заяви.

За відсутності ознак негайності та терміновості, заявник не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом про розгляд його вимог по суті та вжиття у зв'язку з цим заходів забезпечення позову. Фактично, з огляду на зміст заяви про вжиття запобіжних заходів, за відсутності ознак терміновості та негайності, заявник намагається фактично вжити заходів забезпечення позову до порушення провадження у справі, що чинним законодавством не допускається.

Також, заявник просить вжити запобіжні заходи шляхом витребування у приватних нотаріусів та реєстраційної служби відповідних справ. Однак, заявник в порушення ст.ст. 431 та 433 Господарського процесуального кодексу України не наводить необхідних ознак, а саме, що подача потрібних доказів стане згодом неможливою або утрудненою.

Наведені в заяві докази можливо витребувати під час розгляду справи по суті позовних вимог за обґрунтованим клопотанням сторін в разі їх дійсної необхідності для розгляду спору.

Відповідна вимога про витребування доказів є передчасною і не обґрунтована негайністю та обставинами, що протягом п'яти днів, відведених для подання позову, відповідні докази можуть бути знищені чи іншими чином приховані від заявника чи суду.

Таким чином, ст. 431 Господарського процесуального кодексу України передбачає наявність обставин щодо необхідності термінового вжиття заходів, однак заявник не наводить необхідних ознак, а саме, що не накладення арешту та не витребування доказів саме протягом п'яти днів, відведених для подання позову, призведе до порушення прав заявника і що відповідні дії неможливо буде вчинити після подання позову.

Частиною 6 ст. 434 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності підстав, встановлених статтею 431 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Оскільки, в заяві про вжиття запобіжних заходів не обґрунтовано, що не накладення арешту на земельну ділянку та не витребування доказів до подання відповідного позову призведе до порушення прав заявника, така вимога є передчасною і не відповідає ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, тому підстави для вжиття запобіжних заходів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 43-1, 43-2, 43-4, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви б/н від 10.07.2017 року Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

2. Ухвалу надіслати заявнику та боржнику.

Суддя А.Ю. Кошик