донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

10.07.2017 справа №908/2469/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: від третьої особи: не зявився; ОСОБА_5 за довіреністю; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від12.12.2016 р.
у справі№ 908/2469/16 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку", м. Київ
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат", м. Запоріжжя Товариство з обмеженою відповідальністю "Юністіл", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область
про стягнення заборгованості в розмірі 2450753,80 дол. США (що еквівалентно 63918722,55 грн.) та 16667288,47 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі ПАТ "ОТП Банк") звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" (далі ПАТ "Запорізький абразивний комбінат", відповідач) заборгованості в розмірі 2450753,80 дол. США (що еквівалентно 63918722,55 грн.) та 16667288,47 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.09.2016 р. залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (далі ТОВ "Юністіл", третя особа) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 541518,43 дол. США (еквівалент 14 422 247 грн. 35 коп. за курсом НБУ - 26,63297600 грн. за 1 дол. США) та 3 070 533 грн. 42 коп., які складаються з: 1) заборгованості за Договором про надання кредиту № СR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р. зі змінами та доповненнями, зі сплати процентів за користування кредитом в період: з 01.03.2016 р. по 31.08.2016 р., в розмірі 446386,23 дол. США (еквівалент 11888593,75 грн. за курсом НБУ - 26,63297600 грн. за 1 дол. США станом на 05.09.2016 р.), 2) заборгованості за Договором про надання кредитної лінії № СR 08-437/29-1 від 13.08.2008 р. зі змінами та доповненнями, зі сплати процентів за користування кредитом в період: з 01.03.2016 р. по 31.08.2016 р., в розмірі 3070533,42 грн. та 95132,20 дол.США (еквівалент 2533653,60 грн. за курсом НБУ - 26,63297600 грн. за 1 дол. США станом на 05.09.2016 р.), а також 44 127 грн. 89 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивача до поручителя є обґрунтованими лише в частині 6-місячного строку, що передував зверненню ним з позовом до господарського суду Запорізької області.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 р., відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач стверджує, що строк позовної давності за вимогами позивача по двом кредитним договорам розпочав свій перебіг після закінчення 3-х календарних днів з дати отримання вимоги № 07-06-12-4-10/9917, а саме з 26.08.2013 р. з огляду на те, що вказана вимога отримана відповідачем 22.08.2013 р. Таким чином, на думку відповідача, 3-річний строк позовної давності сплив 26.08.2016 р., тоді як з вимогами до суду позивач звернувся лише 15.09.2016 р.

20.03.2017 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача до апеляційної скарги, відповідно до яких останній вважає, що порука припинила свою чинність як внаслідок пропущення кредитором строку звернення з вимогами до поручителя, так і внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, тому договір поруки № SR 08-345/29-1 від 10.09.2008 р. є таким, що припинив свою дію з 15.09.2008 р.

На виконання ухвал Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2017 р., від 27.02.2017 р. третьою особою надано розрахунок заборгованості з боку боржника, проте ТОВ "Юністіл" обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу боржника не надано.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20.03.2017 р. клопотання позивача про продовження строку розгляду справи задоволено, продовжено строк розгляду спору у справі № 908/2469/16 на 15 днів. Крім того, вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання заявника апеляційної скарги про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/3035/17 з огляду на те, що ці справи не є повязаними між собою.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. згідно з приписами ст. 25 ГПК України замінено відповідача у справі Публічне акціонерне товариство "Запорізький абразивний комбінат" на його правонаступника - Приватне акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" у звязку зі зміною організаційно-правової форми підприємства, що підтверджується наданими Приватним акціонерним товариством "Запорізький абразивний комбінат" витягом зі Статуту Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат", виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат", відомостей № 823/2017 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017 р. на підставі ст. 25 ГПК України замінено позивача у справі - ПАТ "ОТП Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" (далі ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку", позивач). В обґрунтування клопотань ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" надано засвідчені належним чином копії:

- договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора (договір цесії) від 18.05.2017 р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»;

- договору про внесення змін № 1 від 18.05.2017 р. до договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора від 18.05.2017 р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»;

- акту приймання-передачі від 19.05.2017 р. про передачу банком новому кредитору відповідної документації;

- акту прийому-передачі від 19.05.2017 р. права вимоги банком новому кредитору до договору про відступлення права вимоги;

- договору відступлення прав за договором поруки від 19.05.2017 р., укладеного між між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»;

- договору про внесення змін № 1 до договору про відступлення прав за договором поруки від 19.05.2017 р., укладеного між між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

В матеріалах справи також наявні виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», Статут ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», свідоцтво ФК № 127 від 26.01.2007 р. з додатком, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Крім того, 08.06.2017 р. представником відповідача заявлено клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме: повідомлення ПАТ «ОТП Банк» про заміну кредитора, договору про виконання зобовязань поручителя від 22.05.2017 р., укладеного між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», договору від 31.05.2017 р. про розірвання договору поруки № SR 08-345/29-1 від 10.09.2008 р., акту виконання зобовязань від 31.05.2017 р., акту припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 26.05.2017 р., акту звіряння взаємних розрахунків від 26.05.2017 р. станом на 26.05.2017 р., яке судовою колегією задоволено та долучено вказані додаткові докази до матеріалів справи.

На стадії апеляційного провадження склад колегії суддів неодноразово змінювався.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 928 від 06.06.2017 р. у звязку з перебуванням судді Мартюхіної Н.О. у відпустці на дату розгляду справи призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/2469/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2017 р. сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Агапов О.Л., Москальова І.В.

Представник ПАТ «ОТП Банк» у судових засіданнях проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судових засіданнях підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях до неї у повному обсязі.

Представник третьої особи у судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2008 р. між ТОВ "Юністіл" та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ "ОТП Банк", укладено договір про надання кредиту № CR 08-435/29-1 (договір № 435) із змінами та доповненнями внесеними договорами №№ 1-17 про зміну договору про надання кредиту № CR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р.

Відповідно до преамбули договору № 435 ліміт фінансування складає 12 960 000 доларів США.

Згідно з п. 1.4. кредитного договору № 435 за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату від суми кредиту в порядку та на умовах, визначених в п 1.4.1.

Умовами п. 1.4.1 кредитного договору № 435 передбачено, що проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі (LIBOR+10%) річних із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік. При цьому за обставини, що згідно з положеннями п 1.4.2 (з підпунктами) цього договору відбулося збільшення процентної ставки і до закінчення строку дії цього договору проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі (LIBOR+12%) річних із розрахунку 360 триста шістдесят днів нарік, якщо інше не буде письмово погоджене сторонами.

Згідно з п. 1.6. договору № 435 позичальник зобов'язаний був виконати боргові зобов'язання в повному обсязі в строк до 13 серпня 2015 року включно, при цьому повернення кредиту здійснюється позичальником щомісячно відповідно до п. 1.6.1. договору № 435 із змінами внесеними договором № 16 про зміну договору про надання кредиту № CR 08-435/29-1 від 13.05.2014 р.

Згідно п. 8.2 договору № 435 він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і залишатиметься чинним до моменту виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за договором у повному обсязі, та такий день вважатиметься днем припинення цього договору.

На виконання умов договору № 435 банком перераховано на рахунок позичальника грошові кошти в межах ліміту фінансування в сумі 16 053 119,96 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором CR 08-435/29-1 від 13.08.2008р. в частині надання грошових коштів окремими траншами на загальну суму 16 053 119,96 доларів США, в свою чергу, третьою особою зобов'язання з погашення кредиту виконані неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 01.09.2016 р. сума простроченої заборгованості по кредиту (в валюті видачі кредиту, USD) становить 8 352 245,26 доларів США.

13.08.2008 р. між ТОВ "Юністіл" та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ "ОТП Банк", укладено договір про надання кредиту № CR 08-437/29-1 (договір № 437) із змінами та доповненнями внесеними договорами №№ 1-17 про зміну договору про надання кредиту № CR 08-437/29-1 від 13.08.2008 р.

Згідно договору № 18 від 08.12.2011 р. про зміну кредитного договору № 437 кредитний договір № 437 викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 10. договору № 18 від 08.12.2011р. про зміну кредитного договору № 437 банк зобов'язався надати банківську послугу клієнту відповідно до положень даного договору.

Пунктом 4. договору № 18 від 08.12.2011 р. про зміну кредитного договору № 437 встановлено, що ціна (сума) договору дорівнює генеральному ліміту.

Пунктом 34 договору № 21 від 28.12.2012 р. про зміну кредитного договору № 437 встановлено, що Генеральний ліміт дорівнює 5 000 000 (п'ять мільйонів) дол. США або еквівалент цієї суми в іншій(их) валюті(ах), Генеральний строк становить до 13.08.2015 р., з цільовим призначенням - поповнення обігових коштів (п. п. 28.2.4, 28.3.3).

Пунктами 28.2.3., 28.3.6. договору № 21 від 28.12.2012 р. про зміну кредитного договору № 437 передбачено терміни повернення кредитних коштів.

Згідно п. 12 договору № 18 від 08.12.2011 р. про зміну кредитного договору № 437 Клієнт зобов'язаний належним чином (без будь-яких порушень) виконувати боргові зобов'язання у відповідності до положень договору.

Згідно з п. 6. договору № 21 від 28.12.2012 р. про зміну Кредитного договору № 437 банк здійснює надання банківських послуг за плату, що має сплачуватися клієнтом банку в порядку та на умовах договору виключно в безготівковій формі. Залежно від виду банківської послуги видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода.

За договором № 437 станом на 01.09.2016 р. прострочена заборгованість по кредиту ТОВ "Юністіл" перед ПАТ "ОТП Банк" становить 1 780 000 доларів США та 24109165,37 грн.

За своєю правовою природою договори № CR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р., № CR 08-437/29-1 від 13.08.2008 р. є кредитними договорами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За умовами ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В забезпечення виконання зобов'язань боржником за вказаними кредитними договорами 10 вересня 2008 року між ПАТ "ОТП Банк" (Кредитор), ПАТ "Запорізький абразивний комбінат" (Поручитель) та ТОВ "Юністіл" (Боржник) укладено договір поруки № SR 08-345/29-1.

В розділі "Визначення термінів" договору № SR 08-345/29-1 передбачено, що "Договір про ОСОБА_6 1" - договір про надання кредиту № СR 08-435/29-1, укладений Кредитором та Боржником 13 серпня 2008 року, з усіма додатками, змінами та доповненнями до нього; "Договір про ОСОБА_6 2" - договір про надання кредитної лінії № СК 08-437/29-1, укладений Кредитором та Боржником 13 серпня 2008 року, з усіма додатками, змінами та доповненнями до нього.

"Договір про надання акредитиву" - договір про надання акредитиву № LC 08-436/29-1, укладений Кредитором та Боржником 13 серпня 2008 року, з усіма додатками, змінами та доповненнями до нього,

"Договори про надання банківських послуг" - Договір про ОСОБА_6 1 та/або Договір про ОСОБА_6 2 та/або Договір про надання акредитиву.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки сторонами було визначено, що враховуючи, що кредитор уклав договори про надання банківських послуг з боржником, відповідно до положень якого повне, своєчасне та належне виконання зобовязання боржником має бути забезпечене поручителем, беручи до уваги, що поручитель ознайомлений з текстом договорів про надання банківських послуг з боржником, відповідно до положень якого повне, своєчасне та належне виконання зобов'язання боржником має бути забезпечене поручителем, беручи до уваги, що поручитель ознайомлений з текстом договорів про надання банківських послуг, цілком розуміє його зміст та погоджується поручитись перед кредитором, цим поручитель безумовно та безвідклично:

- приймає на себе зобов'язання відповідати перед Кредитором за повне, своєчасне та належне виконання Боржником ОСОБА_6, у повному обсязі ОСОБА_6; та зобов'язується перед Кредитором, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Боржником ОСОБА_6, протягом 3 (трьох) Банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора виконати таке ОСОБА_6 на користь Кредитора, якщо інше не буде вимагатися Кредитором у письмовій формі.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки сторони погодили, що незважаючи на інші положення цього Договору, положення цього пункту разом з іншими положеннями цього Договору являють собою окремий договір (правочин) про солідарну відповідальність Поручителя за Боржника перед Кредитором щодо виконання Договорів про надання банківських послуг. Поручитель підписанням цього Договору погоджується та зобов'язується виступати солідарним боржником за Договорами про надання банківських послуг. Це означає, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, і що Поручитель зобов'язаний виконувати ОСОБА_6 в тому порядку та на тих самих умовах, що передбачені Договорами про надання банківських послуг для Боржника. Кредитор має право звернутись з вимогою про виконання ОСОБА_6 як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно. Кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання ОСОБА_6 в повному обсязі чи в частині. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання ОСОБА_6, в повному обсязі ОСОБА_6, всім належним Поручителю на праві власності майном. Виконання Поручителем частини ОСОБА_6 не позбавляє Кредитора права вимоги щодо погашення іншої частини ОСОБА_6. Сторони домовились, що виконання Поручителем ОСОБА_6 у відповідності до умов, встановлених Договорами про надання банківських послуг, може здійснюватись Поручителем і без отримання Поручителем вимоги Кредитора, в тому числі за допомогою договірного списання, що передбачене цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки порука за цим Договором забезпечує вимоги Кредитора щодо виконання Боржником всіх та кожного ОСОБА_6, що підлягають виконанню за Договорами про надання банківських послуг, або пов'язані з Договорами про надання банківських послуг, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк та в такому порядку, як це встановлено в Договорах про надання банківських послуг, в тому числі будь-якими змінами та доповненнями до Договорів про надання банківських послуг, які можуть бути укладені Кредитором та Боржником в майбутньому. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо, в тому числі: п. 2.1.1. - за договором про зобов'язання 1; п. 2.1.2. - за договором про зобовязання 2.

Згідно п. 8.2 договору поруки цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін, і залишатиметься чинним до моменту виконання кожною із Сторін своїх зобов'язань за цим Договором у повному обсязі, а також повного виконання ОСОБА_6 за Договорами про надання банківських послуг, і такий день вважатиметься днем припинення цього Договору.

В подальшому сторонами укладалися договори №№ 1-4 про зміну договору поруки, якими вносилися зміни до умов договору поруки № SR 08-345/29-1 від 10.09.2008 р.

Враховуючи порушення, позичальником зобов'язань за договором № 435 та договором № 437 щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в період: з 26.11.2013 р. по 31.08.2016 р., Банк направив 08 вересня 2016 року на адресу поручителя вимоги: № 66/3230 від 07.09.16. та №66/3229 від 07.09.16. про виконання ним зобовязань забезпечених порукою, які залишені без задоволення.

Отже, пред'явивши до поручителя вказані вимоги, банк змінив строк виконання кредитного зобов'язання і з моменту пред'явлення таких вимог починається перебіг строку у шість місяців, протягом якого порука є дійсною, що узгоджується з висновками Верховного Суду України відповідно до постанови від 21.01.2015 року у справі №6-190цс14 та постанови від 09.09.2015 року у справі №6-933цс15.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою і заставою (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України).

Судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.09.2014 р. у справі № 6-170цс13, відповідно до якої за приписами частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить до поручителя вимоги.

Правова природа зобовязання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобовязання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобовязань та настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини пятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, надано належним чином засвідчені копії відповідних заявок на видачу кредиту, виписок по особовим рахункам позичальника - ТОВ "Юністіл", а також меморіальні ордери, що підтверджують факт видачі грошових коштів на суми, які вказуються у розрахунку заборгованості, довідках та довідці вих. № 06-73-66/4860-1 від 04.11.16 р. ПАТ "ОТП Банк" про заборгованість ТОВ "Юністіл" за договорами № 435 і № 437 станом на 01.09.2016 р., які підписані членом правління та головним бухгалтером ПАТ "ОТП Банк".

Вказані докази підтверджують обставини видачі та погашення кредитних коштів за договорами № 435 і № 437, а також нарахування та сплату процентів.

Відповідач, не погоджуючись з розрахунком позивача щодо кредитної заборгованості зі сплати процентів за період: з 26.11.2013 р. до 31.08.2016 р., як на підставу свої вимог посилається на довідки Банку № 54-1/336 від 18.03.2014 р. та № 54-1/352 від 18.03.2014 р.

В свою чергу, правильність визначення сум основного боргу позичальника (ТОВ "Юністіл") в розмірі 1780000дол. США та 24109165,37грн. (за договором № 437) та в розмірі 8352245,96грн. (за договором № 435), які є основою розрахунку заявлених у справі відсотків, встановлена рішенням господарського суду м. Києва від 16.02.2015 р. у справі № 910/23990/13 відносно боржника за договорами № 435 і № 437 - ТОВ "Юністіл". Вказане судове рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.15 р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2016 р.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, доводи відповідача щодо необґрунтованості розрахунків позивача є безпідставними.

Вказані висновки випливають з тих обставин, що період, який вказується позивачем у довідці №54-1/336 від 18.03.2014 р. є відмінним від періоду, який вказується у довідці ПАТ "ОТП Банк" - станом на 01.09.2016 р.

Так, у довідці ПАТ "ОТП Банк" про заборгованість ТОВ "Юністіл" за договором № 437 станом на 01.09.2016 р. зазначені дати видачі траншів, зокрема в гривні, з 22.11.2012 р. по 05.02.2013 р. В той же час, у довідці № 54-1/336 від 18.03.2014 р. вказуються періоди, протягом яких видавались транші кредиту за договором № 437, починаючи з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.

Тобто періоди, які відображені у двох довідках, є різними. При цьому, в довідці № 54-1/336 від 18.03.2014 р. період розрахунку вказується більший в порівнянні з довідкою про заборгованість станом на 01.09.2016 р. Період існування кредитних правовідносин з кредитним договором № 437 є значно більший, ніж вказується в довідці № 54-1/336 від 18.03.2014 р., зокрема, кредитні кошти видавалися і до 01.01.2012 р.

Частиною 1 статті 35 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, обґрунтованість розрахунку відсотків, доданого до позову, відповідачем не спростовано.

В даному випадку позивач скористався своїм правом кредитора та вимагає виконання грошових зобовязань щодо сплати відсотків від поручителя - ПАТ "Запорізький абразивний комбінат" за період: з 26.11.2013 р. по 31.08.2016 р.

Під час розгляду місцевим господарським судом даної справи відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Судова колегія враховує наступне.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, п. 2 згаданої статті Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовуються, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 3, п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України, днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

Встановлено, що позовну заяву подано до господарського суду Запорізької області нарочно 20.09.2016 р. Проте, першою датою на яку заявлено проценти по договорам № 435 і № 437 є 26.11.2013 р., відповідно трирічний строк позовної давності спливає лише 26.11.2016 року. Позов заявлено 20.09.2016 р., що свідчить про його подання в межах строку позовної давності.

З огляду на викладене, вимоги банку до поручителя є обґрунтованими лише в частині 6 (шести) місячного строку, що передував зверненню ним з позовом до господарського суду Запорізької області.

З розрахунку за договором № 435 вбачається, що сума боргу по процентам за період: з 01 березня по 31 серпня 2016 року становить 95132,20 дол. США та 3070533,42 грн.

З розрахунку за договором № 437 вбачається, що сума боргу по процентам за період: з 01 березня по 31 серпня 2016 року становить 446386,23 дол. США.

ОСОБА_6 по процентам березня місяця 2016 року прострочено з 22.03.16 р. (20тий день місяця + 1 банківський день), позов заявлено 20.09.16 р.

Отже, щодо вказаних сум вимоги банку є обґрунтованими, в іншій частині проценти нараховано поза межами шестимісячного строку звернення кредитора до поручителя, що свідчить про припинення поруки в цій частині процентів, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Під час розгляду місцевим господарським судом даної справи відповідачем заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, проведення якої просив доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, яке судом першої інстанції обгрунтовано залишено без задоволення з огляду на суто правовий характер питань, сформульованих відповідачем у вказаному клопотанні, а також відсутність питань, що потребують спеціальних знань для вирішення спору по суті.

Також, відповідачем в суді пешої інстанції заявлено клопотання, з урахуванням уточнення від 28.11.2016 р., про зупинення провадження по справі до розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/3588/16 про банкрутство ТОВ "Юністіл".

Зазначене клопотання мотивовано тим, що 17 травня 2016 року по справі №904/3566/16 відносно ТОВ "Юністіл" господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство. У результаті порушення провадження у справі про банкрутство, відносно ТОВ "Юністіл" введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів. Ухвалою суду від 02.07.2016 р. по справі № 904/3588/16 прийнято заяву ПАТ "ОТП Банк" про грошові вимоги до ТОВ "Юністіл" по справі про банкрутство № 904/3588/16 до розгляду. З вказаної ухвали вбачається, що до господарського суду Дніпропетровської області в рамках провадження по справі № 904/3588/16 надійшла заява ПАТ "ОТП Банк" з грошовими вимогами до ТОВ "Юністіл" у розмірі 375 287 746.72 грн. Станом па теперішній час грошові вимоги ПАТ "ОТП Банк" до ТОВ "Юністіл" в рамках провадження у справі № 904/3588/16 про банкрутство судом не розглянуто. Крім того, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2016 в межах справи №904/3588/16 прийнято заяву ПАТ "ОТП Банк" про грошові вимоги до ТОВ "Юністіл" у розмірі 375287746,72 грн. В зазначену суму грошових коштів входить сума заборгованості за відсотками, яку банк заявляє в цій справі № 908/2464/16. Справа № 904/3588/16 про порушення провадження у справі про банкрутство та справа № 908/2469/13, на думку відповідача, є повязаними між собою. Враховуючи порушення справи про банкрутство, зобовязання ТОВ "Юністіл" щодо повернення суми боргу можуть бути припинені з дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. З цієї ж дати, у випадку ліквідації ТОВ "Юністіл", відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України така обставина є підставою для припинення договору поруки та припиняються і зобовязання поручителя, зважаючи на його акцесорний (додатковий, похідний) характер по відношенню до основного зобовязання. Системний аналіз положень ОСОБА_7 N 2343-ХІІ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми ОСОБА_7 N 2343-ХІІ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. З моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржник зупиняє виконання своїх грошових зобовязань перед кредиторами, а тому таке невиконання не може бути підставою для звернення такими кредиторами стягнення на майно боржника чи третіх осіб, які виступають майновими поручителями боржника перед його кредиторами, і не можуть бути підставою для задоволення вимог кредиторів до боржника майновими та іншими поручителями останнього. За таких обставин, до розгляду господарським судом справи №904/3566/16 про банкрутство ТОВ "Юністіл" та дії мораторію, розгляд даної справи щодо стягнення заборгованості з ПАТ "Запорізький абразивний комбінат", який є поручителем, є неможливим, оскільки зазначене забезпечення виконання основного зобовязання зупинено.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

В даному випадку відсутній факт неможливості розгляду справи № 908/2469/16 до вирішення справи про банкрутство, оскільки кредиторські вимоги банку стосуються саме боржника ТОВ "Юністіл", але не ПАТ "Запорізький абразивний комбінат". Введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Юністіл" не має наслідком, в силу ЦК України, припинення зобовязань за договором поруки ПАТ Запорізький абразивний комбінат.

Відповідно до частин 1-3 статті 19 ОСОБА_7 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів з місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, в тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебуванні майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

З аналізу вищезазначених положень ОСОБА_7 про банкрутство вбачається, що під вимогами кредитора ОСОБА_7 про банкрутство має на увазі вимоги останнього щодо боржника за основним зобов'язанням і не поширює це визначення на можливі вимоги цього ж кредитора до поручителя, як випливають із забезпечення виконання основного зобов'язання. Відносини між кредитором за основним зобов'язанням і поручителем не є відносинами боржника і кредитора в розумінні ОСОБА_7 про банкрутство.

Мораторій поширюється виключно на вимоги осіб, які відповідають ознакам кредитора, переліченим у ОСОБА_7 про банкрутство. При цьому Закон визначає, що кредитором є особа, яка має грошові вимоги виключно до боржника. Тож наявність в особи статусу кредитора в межах справи про банкрутство, не може обмежувати цю особу у правах відносно третіх осіб, у тому числі в праві на позов до поручителів, оскільки мораторій на задоволення вимог кредиторів не має застосовуватись до таких прав. Тому слід дійти висновку про збереження за кредитором права звернення стягнення на заставлене майно майнового поручителя, визнавши за правову підставу той факт, що предмет майнової поруки не є майном боржника і не входить до ліквідаційної маси боржника, тож на вимоги до майнового поручителя не може поширюватися дія мораторію, передбаченого ОСОБА_7 про банкрутство.

Отже, норми ОСОБА_7 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не обмежують право Банку звернутися з грошовими вимогами до поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Таким чином, у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі місцевим господарським судом відмовлено на законних підставах.

Крім того, судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 09.09.2014 р. у справі № 3-71гс14, відповідно до якої забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Реалізація права кредитора задовольнити власні вимоги за рахунок забезпечувального зобов'язання не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про виконання також зобов'язання зі сторони поручителя не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, чи навпаки, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

В матеріалах справи відсутні докази погашення боргу по процентам за період: з 01 березня по 31 серпня 2016 року в сумах: 95132,20 дол. США та 3070533,42 грн. за договором № 435 та боргу по процентам за період: з 01 березня по 31 серпня 2016 року в сумі 446386,23 дол. США за договором № 437, тому зобов'язання основного боржника, так само як і його поручителя, не припинені.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.02.2016 р. у справі №6-1080цс15, наявність одночасно двох судових рішень про стягнення таких процентів з боржника та поручителя не є подвійним стягненням існуючої заборгованості, оскільки стягнення заборгованості у зв'язку із фактичним прийняттям рішенням суду одразу ж не відбувається. Водночас такі обставини лише дозволять кредитору захистити власні права різними законними способами, що відповідає суті забезпечення зобов'язань, передбаченого Цивільним кодексом України.

Таким чином, судова процедура стягнення заборгованості за основним зобов'язанням, до моменту фактичного виконання законного рішення суду, не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за договором про відступлення права вимоги та зміну кредитора (договір цесії) від 18.05.2017 р., укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», банк відступив права вимоги за договором про надання кредиту № СR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р., укладеним між банком та ТОВ «Юністіл», та договором про надання кредитної лінії № СR 08-437/29-1 від 13.08.2008 р., укладеним між банком та ТОВ «Юністіл».

Договором про внесення змін № 1 від 18.05.2017 р. до договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора від 18.05.2017 р., укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», сторонами внесено зміни до умов п. 3, п. 16 договору цесії щодо визначення суми боргових зобовязань за кредитними договорами, виходячи з валютної ставки НБУ на дату укладення цього договору.

За актом приймання-передачі від 19.05.2017 р. на виконання п. 8 договору цесії банком передано новому кредитору відповідну документацію.

За актом прийому-передачі від 19.05.2017 р. права вимоги до договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 18.05.2017 р. первісний кредитор передав/відступив, а новий кредитор прийняв право вимоги до боржника ТОВ «Юністіл» за договорами: про надання кредиту № СR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р., про надання кредитної лінії № СR 08-347/29-1 від 13.08.2008 р. Загальна сума боргових зобовязань а договорами, виходячи з валютного курсу НБУ на дату укладення договору цесії, становить 367 276 060,81 грн.

19.05.2017 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір відступлення прав за договором поруки, за умовами якого у звязку з укладенням сторонами 18.05.2017 р. договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора (з усіма договорами про внесення змін та доповненнями до нього) за договором про надання кредиту № СR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р. та договором про надання кредиту № СR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р., укладеними між банком та ТОВ «Юністіл», що забезпечені порукою за договором поруки № SR 08-345/2-1 від 10.09.2008 р., зі всіма змінами і доповненнями, укаледений між банком та ВАТ «Запорізький абразивний комбінат», сторони домовились про наступне:

- банк передає та відступає новому кредитору сукупність прав, належних банку за договором поруки;

- за цим договором новому кредитору переходять всі права банку, як сторони за договором поруки, в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором та відповідно до норм чинного законодавства;

- права за договором поруки вважаються відступленими з моменту укладення даного договору. Вартість відступлення таких прав за договором поруки включена до вартості прав за договором про відступлення права вимоги.

На виконання ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» надано письмові пояснення, до яких додано засвідчені належним чином копії договору про внесення змін № 1 до договору про відступлення прав за договором поруки від 19.05.2017 р., відповідно до якого сторонами внесено зміни до умов п. 1.1. договору відступлення прав за договором поруки від 19.05.2017 р. та викладено даний пункт у наступній редакції:

«У звязку з укладенням сторонами 18.05.2017 р. договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора (з усіма договорами про внесення змін та доповненнями до нього) за договором про надання кредиту № СR 08-435/29-1 від 13.08.2008 р. та договором про надання кредитної лінії № СR 08-437/29-1 від 13.08.2008 р., укладеними між банком та ТОВ «Юністіл», що забезпечені порукою за договором поруки № SR 08-345/29-1 від 10.09.2008 р. зі всіма змінами і доповненнями, укладений між банком, ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» та боржником…»

Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано повідомлення ПАТ «ОТП Банк» про заміну кредитора, договір про виконання зобовязань поручителя від 22.05.2017 р., укладеного між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», договір від 31.05.2017 р. про розірвання договору поруки № SR 08-345/29-1 від 10.09.2008 р., акт виконання зобовязань від 31.05.2017 р., акт припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 26.05.2017 р., акт звіряння взаємних розрахунків від 26.05.2017 р. станом на 26.05.2017 р.

Тобто, на стадії апеляційного провадження поручителем (відповідачем у справі) перед новим кредитором (позивачем, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку») за договором про виконання зобов'язань та договором поруки зобов'язання щодо погашення заборгованості виконано частково у сумі 31 170 000,00 грн.

Також, матеріали даної справи свідчать про те, що провадження у справах: № 904/9662/13, № 904/9653/13 зупинено судом першої інстанції до розгляду судом заявлених грошових вимог банку, які ґрунтуються на тих же підставах, в рамках справи про банкрутство ТОВ Юністіл. При цьому, заборгованість, зокрема, по процентам, яку банк просить стягнути солідарно з боржника та поручителя у справах №904/9662/13, № 904/9653/13, нарахована за період по 25.11.2013 р. Тобто позивач у справах №904/9662/13, № 904/9653/13 просить стягнути суми процентів, які нараховані за інший період ніж у даній справі № 908/2469/16, а тому в будь-якому випадку подвійного стягнення відбутися не може.

Станом на день прийняття оскаржуваного рішення суду кредиторські вимоги банку, які ґрунтуються на тих же підставах, у справі про банкрутство ТОВ Юністіл не розглянуті.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат", м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 р. у справі № 908/2469/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2016 р. у справі № 908/2469/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3