ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Справа № 910/2072/15-г

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівІванової Л.Б.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 (головуючий суддя Сулім В.В., судді Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.)
та ухвалуГосподарського суду міста Києва від 18.01.2017 (суддя Пукшин Л.Г)
за скаргою Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
на діїголовного державного виконавця рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С.
у справі№ 910/2072/15-г Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора"
простягнення 927.340.152,97 грн.,
за участю представників:
позивачаЖбадинський О.М.
відповідача-1не з'явився,
відповідача-2не з'явився,
ДВСне з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" про солідарне стягнення з відповідачів 927.340.152,97 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/2072/15-г позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" заборгованість за кредитом у сумі 644.000.281,12 грн.; заборгованість за процентами у сумі 137.311.975,54 грн.; пеню за прострочення кредиту у сумі 100.499.331,54 грн.; пеню за прострочення сплати процентів у сумі 13.998.894,24 грн.; 3 % річних у розмірі 12.502.262,94 грн.; інфляційні втрати у сумі 109.584.363,32 грн. та штраф у розмірі 41.000,00 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" 16.949.716,20 грн. - заборгованості за договором застави № 13-13-980-Z від 02.08.2013 та 20.232.155,68 грн. - заборгованості за договором застави № 13-13-980-Z1 від 02.08.2013; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" судового збору у розмірі 73.080,00 грн. до Державного бюджету України.

12.05.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/2072/15-г було видано наказ про стягнення солідарно з ТОВ "ГРАНТ ТАЙМ" та з ТОВ "Гатіора" на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованості за кредитом у сумі 644.000.281,12 грн.; заборгованості за процентами у сумі 137.311.975,54 грн.; пені за прострочення кредиту у сумі 100.499.331,54 грн.; пені за прострочення сплати процентів у сумі 13.998.894,24 грн.; 3 % річних у розмірі 12.502.262,94 грн.; інфляційних втрат у сумі 109.584.363,32 грн. та штраф у розмірі 41.000,00 грн.

04.10.2016 заявою про відкриття виконавчого провадження ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про що свідчать наявні в матеріалах скарги копія реєстру відправки рекомендованих листів від 04.10.2016 та копія поштової квитанції №2131 від 04.10.2016, з проханням винести постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/2072/15-г, винести постанову про накладення арешту на рухому та нерухому майно, грошові кошти, що належать ТОВ "Гатіора", внести інформацію про накладення арешту та примусово стягнуті з боржника грошові кошти перерахувати на рахунок стягувача.

19.10.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем на підставі ч. 2 ст. 4, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" винесено повідомлення № 758/20.1/10 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

17.11.2016 ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С., у якій просить суд визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 758/20.1/10 від 19.10.2016 та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі № 910/2072/15-г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі № 910/2072/15-г, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017, скаргу ПАТ "Брокбізнесбанк" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича задоволено. Визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання № 758/20.1/10 від 19.10.2016. Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання № 758/20.1/10 від 19.10.2016, яке винесене головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем. Зобов'язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича відкрити виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 № 910/2072/15-г.

Не погоджуючись із зазначеними ухвалою та постановою, Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати та у задоволенні скарги ПАТ "Брокбізнесбанк" відмовити.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники відповідачів та ДВС не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи наказ №910/2072/15-г, виданий 12.05.2015, без прийняття його до виконання, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України керувався п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

При цьому державний виконавець зазначив про порушення вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, за приписами якої у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Задовольняючи скаргу ПАТ "Брокбізнесбанк" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання, суди попередніх інстанцій виходили з того, що державний виконавець безпідставно керувався положеннями Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, оскільки стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження до відділення поштового зв'язку до набрання чинності вказаним Законом. З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними вказані висновки судів попередніх інстанцій, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" 9 від 17.10.2012 визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У силу ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 117 ГПК України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження за рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 910/2072/15-г на підставі наказу від 12.05.2015 до відділення поштового зв'язку 04.10.2016.

Поряд з тим ані місцевим, ані апеляційним господарськими судами не було встановлено дати отримання вказаної заяви органом державної виконавчої служби.

Однак без встановлення зазначеного факту неможливим є визначення, яким Законом України "Про виконавче провадження" повинен керуватись державний виконавець при вчиненні відповідних виконавчих дій.

При цьому відповідно до п. 1 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

З набранням чинності вказаним Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 визнається таким, що втратив чинність Закон України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

З Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII вбачається, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 7 цього розділу цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" опубліковано 05.07.2016.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, державний виконавець повинен керуватися нормами закону, який є чинним на час надходження йому безпосередньо відповідної заяви (за відсутності відповідних застережень у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016).

Суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, а тому дійшли передчасних висновків щодо незаконності дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання № 758/20.1/10 від 19.10.2016.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Неповне встановлення судами попередніх інстанцій відповідних фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання щодо правомірності дії головного державного виконавця рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а отже підлягають обов'язковому дослідженню, і ненадання їм належної правової оцінки в сукупності є порушенням вимог ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної інстанції про правильність застосування судами відповідних норм права.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними фактичні обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, а також з урахуванням наведених вище процесуальних порушень, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки з врахуванням вищевикладених вказівок цієї постанови.

З огляду на те, що ухвалою Вищого господарського суду України від 29.06.2017 за клопотанням скаржника було відстрочено сплату ним судового збору за подання касаційної скарги до 10.07.2017, та враховуючи його несплату, колегія суддів вбачає підстави для стягнення з скаржника 1.600,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України, що не позбавляє скаржника права поставити перед судом під час перегляду справи питання про компенсацію йому судових витрат за рахунок інших учасників судового процесу.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9 - 111-13 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі № 910/2072/15-г скасувати, а справу передати до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Стягнути з Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. за подання касаційної скарги у справі №910/2072/15-г.

Видачу наказу із зазначенням відповідних реквізитів доручити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіЛ.Б. Іванова
О.А. Кролевець