ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" липня 2017 р.Справа № 924/396/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Олімпійський", м. Хмельницький

до Шепетівської міської ради, м. Шепетівка

про стягнення 592205,74 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №8 від 03.01.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №01-32/754 від 01.03.2016 р.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 592205,74 грн. процентів за користування грошовими коштами, мотивуючи тим, що відповідач не виконав рішення господарського суду Хмельницької області від 09.09.2010 р. у справі №12/1106-10, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 1043991 грн. коштів, сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна. При цьому посилається на положення ст. ст. 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, рішення господарського суду Хмельницької області від 30.03.2010р. у справі №9/1689, від 09.09.2010р. у справі №12/1106-10.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про необхідність застосування ст. 1048 ЦК України з врахуванням положень ст. 8 ЦК України щодо аналогії закону. При цьому в письмових поясненнях (від 10.07.2017 р.), з-поміж іншого, звертає увагу, що однією із умов застосування аналогії закону є наявність подібних за змістом відносин, тобто відносини не є тотожними, а лише схожі за певною кількістю істотних ознак. Робить висновок, що такою ознакою ст. 8 ЦК України визначає зміст відносин, а в даному випадку подібність змісту правовідносин полягає в користуванні чужими коштами. Вважає, що відповідач у відзиві помилково визначає подібність змісту відносин, виходячи із відносин договору купівлі-продажу та договору позики, що слід робити, виходячи із відносин з безпідставного збереження грошей та відносин позики.

Повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Крім того, повідомив, що при розрахунку розміру процентів за період з 24.06.2016р. по 28.07.2016р. замість відсоткової ставки 16,5% помилково пораховану відсоткову ставку 18%, що призвело до помилкового надмірного нарахування відсотків в розмірі 16560,84 грн.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. У відзиві на позов, посилаючись на положення ст. 536 ЦК України, зазначає, що вказаний позивачем розмір процентів за користування грошовими коштами є більшим, ніж розмір облікової ставки, затверджений постановою НБУ за відповідних період. Також позовні вимоги вважає необґрунтованими з огляду на те, що між сторонами не було договірних відносин; ні законом, ні іншим актом цивільного законодавства (як того вимагає ч. 2 ст. 536) розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлений. При цьому вказує, що ст. 1048 ЦК України регулює лише відносини, які випливають з договору позики, а тому в цьому випадку застосуванню не підлягає.

У поясненнях, поданих 26.06.2017 р., зазначає, що аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спільних неврегульованих правовідносин та тих цивільних правовідносин, правове регулювання яких чітко визначено. Стверджує, що правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок припинення договору купівлі-продажу, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом (як, наприклад, у випадку аналогії закону норм, які регулюють купівлю-продаж та поставку), а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України. Вказує, що чинним законодавством не визначено, що до договору купівлі-продажу застосовуються положення про позику. Не передбачено цього ні договором купівлі-продажу від 21.12.2006 року №26, ні нормами ст. ст. 1046-1049 ЦК України, якими врегульовано відносини позики. Не випливає цього і з характеру спірних відносин сторін.

Стверджує, що на відміну від договору позики, за яким у власність позичальника передаються грошові кошти з обов'язком повернути таку ж суму коштів з процентами, нарахованими на суму позики (ст. ст. 1048, 1049 ЦК України), за договором купівлі-продажу кошти перераховувалися в рахунок "оплати вартості товару". Таким чином, зазначає, що договір купівлі-продажу та договір позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, в зв'язку з чим посилання позивача на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України в якості аналогії закону не відповідає суті спірних правовідносин сторін та фактичним обставинам справи.

Посилаючись на ст. 198 Господарського кодексу України, зауважує, що оскільки договором купівлі-продажу від 21.12.2006 року № 26 не передбачено сплату процентів за користування чужими грошовими коштами, підстав для задоволення позовних вимог немає.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.03.2010 р. у справі №9/1689 задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Олімпійський" до Шепетівської міської ради та Хмельницької обласної товарної біржі в особі Шепетівської філії про визнання недійсним договору №29 від 21.12.06 купівлі-продажу рухомого майна, укладеного між ТОВ "Магазин "Олімпійський" та Шепетівською міською радою (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю „АГАС, товариство з обмеженою відповідальністю „КМ-Холдинг; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю „КРОК, адміністративно-комунальна інспекція м. Шепетівка) визнано недійсним договір №29 від 21.12.06 купівлі-продажу рухомого майна (тимчасової платної цілодобової автостоянки, площею 2750 кв.м., розташованої за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Карла Маркса, 38-а), укладений між ТОВ „Магазин „Олімпійський та Шепетівською міською радою.

Зазначеним рішенням встановлено, що 21 грудня 2006 року між Шепетівською міською радою (продавець), товариством з обмеженою відповідальністю Магазин Олімпійський (покупець) та за участю представника Шепетівської філії Хмельницької обласної товарної біржі (організатор торгів) було укладено договір № 29 купівлі-продажу рухомого майна (тимчасової платної цілодобової автостоянки, площею 2750 кв.м., розташованої за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Карла Маркса, 38-а). За умовами останнього (преамбула договору) відповідач продав, а позивач купив майно тимчасової платної цілодобової автостоянки, розташованої за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Карла Маркса, 38-а в наступному переліку: асфальтована площадка загальною площею 2750 м.кв.; металева огорожа загальною довжиною 170 м.п. з металевими стійками; контрольно-пропускний пункт павільйонного типу, площею приміщення 7,40 м.кв.; вбиральня деревяна на 2 очка, будівельний обєм 5 м.куб.; система електрозабезпечення автостоянки, довжиною 50,0 м.п., у т.ч. дві залізобетонні опори для вуличного освітлення з кронштейнами для світильників та чотири світильника зовнішнього освітлення.

Пунктом 2 договору передбачено, що майно продано на торгах згідно Протоколу проведення біржових торгів (аукціону) на Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі №26 від 17 жовтня 2006р. за ціною 1043991 грн. 00 коп., які покупець зобов'язався в повній мірі перерахувати на рахунок організатора торгів в безготівковому порядку в строк до 15 січня 2007 року. У свою чергу, в п. 9.2 договору організатор торгів зобов'язався отримані від покупця кошти перерахувати на відповідний рахунок продавця (Шепетівської міської ради).

Згідно з п. 5 договору продавець свідчив, що вказане майно, яке є предметом договору, на момент його укладення нікому не продано, не подароване, в заставах, спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо нього третіх осіб немає.

Приймаючи зазначене рішення, суд дійшов висновку, що договір №29 від 21.12.2006 р. купівлі-продажу рухомого майна підлягає визнанню недійсним згідно зі ст. 215 та 229 ЦК України, оскільки не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, визначеним ст. 203 ЦК України, так як внутрішня воля учасника правочину не відповідає її зовнішньому прояву волевиявленню учасника, яке сформоване під впливом помилки.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 25.05.2010 р. рішення господарського суду Хмельницької області від 30 березня 2010 року у справі №9/1689 залишено без змін, а апеляційну скаргу Шепетівської міської ради - без задоволення.

У подальшому рішенням господарського суду Хмельницької області від 09.09.2010 р. у справі №12/1106-10 було частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Олімпійський" до Шепетівської міської ради про стягнення 1631131,92 грн., з яких: 1043991,00 грн. - сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна; 381256,92 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами; 205884 грн. - упущеної вигоди.

Стягнуто з Шепетівської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Магазин „Олімпійський" 1043991 грн. коштів, сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна. У решті позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням встановлено, що на виконання вимог п. 2 договору купівлі-продажу рухомого майна № 29 від 21.12.2006 р. ТОВ „Магазин „Олімпійський в строк до 15 січня 2007 року в безготівковому порядку перерахував на рахунок Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі (організатора торгів) 1043991 грн. відповідно до платіжних доручень: № 8390 від 12.10.2006 р. - 17132,00 грн.; № 8606 від 23.10.2006 р. - 50000,00 грн.; № 11060 від 21.12.2006 р. - 86000,00 грн.; № 11061 від 21.12.2006 р. - 164000,00 грн.; № 14000 від 25.12.2006 р. - 400000,00 грн.; №АВС012/011 від 15.01.2007 р. - 326859,00 грн. Всього: 1043991,00 грн. Тому суд, посилаючись на ч. 1 ст. 216 ЦК України та ч. 2 ст. 208 ГК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Магазин „Олімпійський до Шепетівської міської ради про стягнення 1043991,00 грн., сплачених за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна.

23.09.2010 р. на виконання рішення від 09.09.2010 р. у справі №12/1106-10 видано наказ про стягнення з Шепетівської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Магазин „Олімпійський" 1043991,00 грн. коштів, сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна, 10439,91 грн. державного мита та 144,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.03.2011р. рішення господарського суду Хмельницької області від 09.09.2010 р. у справі №12/1106-10 залишено без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Олімпійський" до Шепетівської міської ради - без задоволення.

Як убачається з листа Шепетівського управління Державної казначейської служби України від 05.01.2017 р. №30, наказ від 23.09.2010р. по справі №12/1106-10 знаходиться на виконанні в управлінні. В листі було повідомлено позивача, що станом на 01.01.2017 р. Шепетівська міська рада не включена до мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів на 2017 рік. Кошти на протязі 2013-2016 років (періоду, з якого накладено арешт на рахунки Шепетівської міської ради) відповідно, не направлялися. Зазначено, що в управлінні для Шепетівської міської ради відкрито рахунок №7766, операції по якому заблоковано у звязку із зазначеними обставинами.

Позивач, посилаючись на те, що відповідачем рішення про стягнення коштів, сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаними недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна, не виконано, кошти в сумі 1043991 грн. не провернуті, на підставі ст. ст. 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України звернувся з позовом про стягнення з відповідача 592205,74 грн. процентів за користування грошовими коштами.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.03.2010р. у справі №9/1689, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 25.05.2010 р., визнано недійсним договір №29 від 21.12.2006р. купівлі-продажу рухомого майна (тимчасової платної цілодобової автостоянки, площею 2750 кв.м., розташованої за адресою: Хмельницька область. м. Шепетівка, вул. Карла Маркса, 38-А), укладений між ТОВ „Магазин „Олімпійський та Шепетівською міською радою.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 09.09.2010 р. у справі №12/1106-10, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.03.2011 р. та набрало законної сили, було задоволено частково позов ТОВ "Магазин "Олімпійський" до Шепетівської міської ради про стягнення 1631131,92 грн., з яких: 1043991,00 грн., сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна; 381256,92 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами; 205884 грн. упущеної вигоди. Присуджено до стягнення з Шепетівської міської на користь ТОВ „Магазин „Олімпійський" 1043991 грн. коштів, сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна від 21.12.2006 р. В решті позовних вимог відмовлено.

При прийнятті зазначеного рішення суд частково задовольнив вимоги ТОВ "Магазин "Олімпійський" на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України та ч. 2 ст. 208 ГК України, застосувавши наслідки, пов'язані із недійсністю правочину, та стягнув із Шепетівської міської ради кошти в сумі 1043991,00 грн., сплачені за визнаним недійсним судом договором №29 купівлі-продажу рухомого майна від 21.12.2006 р. В частині стягнення 381256,92 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відмовлено з підстав невстановлення договором, укладеним між сторонами, та чинним законодавством для даного виду правовідносин розміру таких процентів, а посилання позивача на ст. 1048 ЦК України в порядку аналогії закону для визначення розміру процентів (ст. 8 ЦК України) визнано безпідставним, оскільки правовідносини, що регулюють купівлю-продаж, не є подібними за змістом до цивільних відносин, що регулюють позику.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач, звертаючись з позовом про стягнення 592205,74 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами посилається на невиконання відповідачем рішення господарського суду Хмельницької області від 09.09.2010 р. у справі №12/1106-10, яким стягнуто з відповідача 1043991,00 грн. коштів, сплачених ТОВ „Магазин „Олімпійський" за визнаним недійсним договором №29 купівлі-продажу рухомого майна від 21.12.2006р. та неповернення цих коштів позивачу. При цьому у якості правової підстави позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 8, 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, а саме: щодо застосування до правовідносин, що виникли, норм законодавства про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами та норм про розмір відсотків, визначений, виходячи із положень, що регулюють договір позики, в порядку аналогії закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (гл. 83 ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

У свою чергу згідно ч. 2 ст. 1214 глави 83 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього кодексу).

Відповідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Однак, законом або іншим актом цивільного законодавства не встановлений для даного виду правовідносин (невиконання рішення суду про стягнення коштів, сплачених за визнаним недійсним договором щодо їх повернення ) розмір процентів за користування чужими коштами. Також у договорі, який визнано недійсним, не було встановлено розмір таких процентів.

З огляду на зазначене, позивач, визначаючи розмір процентів, посилається за аналогією закону на ст. 1048 ЦК України - проценти за договором позики.

Статтею 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відтак аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

У статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ЦК України).

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок визнання недійсним договору №29 купівлі-продажу рухомого майна від 21.12.2006 р. і безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

З огляду на зазначене підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України, як підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 592205,74 грн. процентів за користування безпідставно одержаними грошовими коштами відсутні (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.12.2010 р. у справі №9/667-38, від 02.07.2013 р. у справі №18/1372/12, від 20.08.2013 р. у справі №5016/1355/2012, від 15.04.2015 р. у справі №910/2899/14, постановах ВГСУ від 02.08.2016 р. у справі №910/1076/16, від 19.08.2015 р. у справі №910/27859/14, від 09.12.2013 р. у справі №904/4481/13, від 28.09.2010 р. у справі №9/67-38).

Суд зауважує, що із висновків, викладених у зазначених вище постановах ВСУ та ВГСУ, убачається неможливість застосування аналогії закону, який регулює правовідносини з договору позики, до правовідносин, що виникають з інших видів договорів, враховуючи їх неподібність за змістом. З огляду на зазначене суд критично оцінює твердження позивача про подібність правовідносин, що виникають з договору позики, та правовідносин, що виникли між сторонами з неповернення грошових коштів, присуджених до стягнення рішенням суду за визнаним недійсним договором купівлі-продажу, як правовідносин з користування чужими грошовими коштами, до яких можливо застосувати аналогію закону. Таким чином, посилання позивача на ст. 1048 Цивільного кодексу України в порядку аналогії закону для визначення розміру процентів у спірних правовідносинах є безпідставним.

При цьому суд критично оцінює аргументи позивача щодо подібності відносин саме за ознакою користування грошовими коштами, оскільки останні суперечать висновкам ВСУ, викладеним у вищезазначених постановах, у яких ВСУ дійшов висновку про неможливість застосування до таких правовідносин аналогії закону, навіть за наявності ознаки "користування грошовими коштами" у різних правовідносинах, що розглядалися.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові ВСУ від 02.03.2016 р. у справі №6-2491цс15 (№640/11485/14), для обґрунтування позовних вимог у справі суд також оцінює критично, оскільки зазначена постанова не містить правового висновку щодо застосування аналогії закону у випадку відсутності врегулювання розміру процентів за користування чужими грошовими коштами у договорі, законі чи іншому акті цивільного законодавства (що має місце в цій справі), а лише вказує на те, що ст. 1212 ЦК України застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, а у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

При цьому суд також приймає до уваги позицію, зазначену у „Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за ІІ півріччя 2015 р., яка полягає в тому, що позов про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами позивача, у разі якщо таке зобов'язання не передбачено договором, не підлягає задоволенню, оскільки законом розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не визначено).

Щодо посилань позивача на постанову ВСУ від 24.01.2006 р. у справі №14/130 суд звертає увагу на те, що у ній ВСУ, з-поміж іншого, зазначив про те, що застосування реституції по кредитних договорах, які визнані недійсними з моменту їх укладення, суттєво відрізняється від визнання недійсними та застосування реституції за іншими договорами, оскільки грошові кошти надаються у тимчасове користування на умовах повернення, строковості і платності. Однак такого висновку не можна зробити зі спірних правовідносин.

З огляду на вищезазначене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 592205,74 грн. процентів за користування грошовими коштами не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 33, 35, 43, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Олімпійський", м. Хмельницький до Шепетівської міської ради, м. Шепетівка про стягнення 592205,74 грн. відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2017 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (2900, м. Хмельницький, вул. Герцена 10); 3 - 30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. 200-річчя ОСОБА_3 4).