ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Справа № 914/37/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого Євсікова О.О., Самусенко С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Стильбуд""
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 07 липня 2016 року
у справі № 914/37/16
господарського суду Львівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Стильбуд"
доДепартаменту економічної політики Львівської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаЛьвівська міська рада,
прозміну договору
за участю представників

позивача: Янків І.М.

відповідача: не з'явились

третьої особи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс", яке змінило своє найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "Стильбуд", звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту економічної політики Львівської міської ради про внесення змін до договору про пайову участь № 105 від 27 липня 2011 року шляхом доповнення його пунктом 2.2.1. в наступній редакції: "2.2.1. У відповідності до п. 5 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі Замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність (власність територіальної громади м. Львова)".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами у справі договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту № 105 від 27 липня 2011 року має бути приведений у відповідність до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Однак, між сторонами договору не було досягнуто згоди щодо доповнення договору положенням, передбаченим п. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", чим, на думку позивача, порушується його право на зменшення розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Львівської області від 31 січня 2017 року (суддя Мороз Н.В.), прийнятим за результатами нового розгляду справи, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року (колегія суддів у складі: Мирутенко О.Л. - головуючий, Кравчук Н.М., Якімець Г.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для зміни договору про пайову участь № 105 від 27 липня 2011 року у зв'язку з істотною зміною обставин відповідно до ст. 652 ЦК України відсутні, оскільки договір був укладений між сторонами після набуття чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" і норма, передбачена п. 5 ст. 30 зазначеного Закону, вже діяла та позивач не був позбавлений можливості усунути неточності та внести зміни у договір на стадії його укладення. Позивач не довів істотності порушення відповідачем умов договору про пайову участь № 105 від 27 липня 2011 року, як підстави для зміни договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки ні відповідач, ні третя особа на стороні відповідача не заперечують щодо застосування зазначеної норми до договірних відносин, які існують між сторонами у справі, а лише зазначають про необхідність дотримання встановленого законом порядку для внесення змін до договору та, зокрема, про необхідність подання додаткових документів для внесення таких змін, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відмову позивачу у зменшенні розміру пайового внеску на підставі п. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Крім того, за висновком судів, норма, закріплена в ч.5 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є імперативною і може бути застосована у правовідносинах сторін щодо сплати позивачем пайового внеску під час будівництва 9-ти поверхового житлового будинку на вул. А.Лінкольна, 23, не будучи включеною у відповідний договір.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс", яке змінило своє найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "Стильбуд", звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 31 січня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи, надану судами, та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 липня 2011 року між Департаментом економічної політики Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" (замовник) укладено договір про пайову участь №105 будівництво 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованими автостоянками на вул. А.Лінкольна, 23 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник зобов'язався здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбачених цим договором та Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва".

Згідно з п. 2.2. договору замовник зобов'язаний з урахуванням раніше сплачених коштів сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 418 594,79 грн. до 31 березня 2012 року.

24 липня 2015 року на виконання технічних умов №15-5509 від 12 вересня 2007 року на водопостачання та водовідведення об'єкта містобудування, будівництво якого здійснюється замовником, виданих Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал", та технічних умов на теплопостачання зазначеного багатоквартирного житлового будинку, виданих Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго", та згідно з ухвалою Львівської міської ради №4961 від 14 липня 2015 року "Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова об'єктів теплопостачання, водопостачання та водовідведення" Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" передано у власність територіальної громади м. Львова інженерні мережі (водопровідні, каналізаційні та зовнішні теплові) по вул. А.Лінкольна, 23а, прокладені поза межами земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку загальною вартістю 265 223,80 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі від 24 липня 2015 року, підписаними повноважними представниками Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс".

14 грудня 2015 року товариство з обмеженою діяльністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" звернулося до Департаменту економічної політики Львівської міської ради з листом, в якому запропонувало доповнити зазначений договір пунктом 2.2.1., в якому закріпити положення, передбачене ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", та викласти зазначений пункт в такій редакції: "2.2.1. У відповідності до п.5 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі Замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність (власність територіальної громади м. Львова)."

Однак, Департамент економічної політики Львівської міської ради листом №23-3127 від 21 грудня 2015 року відмовив у внесенні доповнень до договору №105 від 27 липня 2011 року з огляду на відсутність правових підстав для вчинення таких дій, у зв'язку з чим товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Департаменту економічної політики Львівської міської ради у даній справі про внесення змін до договору №105 від 27 липня 2011 року шляхом його доповнення зазначеним вище пунктом 2.2.1. в редакції позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в редакції, чинній станом на дату укладення між сторонами у справі договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту № 105 від 27 липня 2011 року, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між органом місцевого самоврядування і замовником, який має намір забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, є обов'язковим в силу вимог закону.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розмір пайової участі є істотною умовою договору.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених ч. 5 ст. 30 цього Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". (ч. 7 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності)

Частиною п'ятою статті 30 вказаного Закону передбачено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Таким чином, розмір пайової участі, який підлягає встановленню в договорі, залежить від випадків, зазначених в наведеній нормі.

Виходячи з положень частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину має відповідати положенням закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, у зміст договору, крім погоджених сторонами умов, входять і ті положення (умови), які приймаються ними як обов'язкові в силу чинного законодавства. Воля і волевиявлення учасників договору формується насамперед під впливом приписів норм права.

Таким чином, закріплена в частині п'ятій статті 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" норма, яка встановлює необхідність зменшення суми пайового внеску на кошторисну вартість інженерних мереж, які передані у комунальну власність, є обов'язковою для органу місцевого самоврядування і замовника, як учасників договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину має відповідати положенням закону та інших нормативно-правових актів та відповідно до ч. 4 ст. 188 ГК України внесення змін до договору у разі недосягнення згоди між сторонами щодо внесення таких змін може бути переданий на вирішення суду. Однак, суди попередніх інстанцій всупереч вказівок, що містились в постанові Вищого господарського суду України від 01 листопада 2016 року у цій справі, не взяли до уваги наведене вище, у зв'язку з чим дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для внесення змін до договору.

Як встановлено судами, 14 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому запропонував доповнити договір про пайову участь № 105 від 27 липня 2011 року пунктом 2.2.1., в якому закріпити положення, передбачене ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також вчиняв дії, направлені на зменшення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури міста на підставі 5 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" без внесення відповідних змін до договору, а саме: 15 січня 2016 року направив до Львівської міської ради звернення про зменшення розміру його пайової участі на підставі п.5. ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (лист № 04/11 від 15 січня 2016 року).

Як встановлено судами за результатами нового розгляду справи, між сторонами у справі не було досягнуто згоди ні щодо внесення змін до договору про пайову участь № 105 від 27 липня 2011 року, ні щодо зменшення розміру пайової участі позивача у розвитку інфраструктури міста Львова без внесення таких змін до договору, що свідчить про порушення права позивача на зменшення розміру його пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова, передбаченого ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з п.3.5. Положення про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 1697 від 03 квітня 2008 року, якщо архітектурно-планувальним завданням і технічними умовами на будівництво (реконструкцію) об'єкта передбачено обов'язкове виконання інвестором (замовником, забудовником) робіт щодо розвитку інфраструктури міста (будівництво, реконструкцію доріг та/або інженерних мереж) поза межами самого об'єкта, департамент економічної політики за рішенням виконавчого комітету та за погодженням з постійною комісією економічної політики і постійною комісією архітектури, містобудування та охорони історичного середовища зменшує розмір інвестиційного внеску на вартість таких робіт за умов представлення: 1) розробленої ліцензійною проектною організацією кошторисної документації на проведення таких робіт; 2) висновку управління контролю та аудиту департаменту "Адміністрація міського голови" щодо перевірки достовірності зазначеної кошторисної документації.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що збудовані позивачем поза межами земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку, інженерні мережі (водопровідні, каналізаційні та зовнішні теплові) по вул. А.Лінкольна, 23а, загальною вартістю 265 223,80 грн. були передані позивачем у власність територіальної громади м.Львова ще в липні 2015 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі від 24 липня 2015 року, підписані повноважними представниками Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради і Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс". Тобто, станом як на дату звернення позивача до Департаменту економічної політики Львівської міської ради (14 грудня 2015 року) з пропозицією внести зміни до договору, так і станом на дату звернення позивача до Львівської міської ради з листом про зменшення розміру пайового внеску на розвиток інфраструктури міста без внесення змін до договору (15 січня 2016 року) збудовані позивачем, як замовником, інженерні мережі вже були ним передані у власність територіальної громади м.Львова з визначенням їх вартості у відповідних актах приймання-передачі, і така вартість була погоджена відповідачем шляхом підписання актів, що виключає необхідність подання замовником документів на підтвердження кошторисної вартості переданих інженерних мереж. Зазначене було викладене Вищим господарським судом України в постанові від 01 листопада 2016 року у цій справі, однак, наведеного не було враховано судами попередніх інстанцій під час нового розгляду справи всупереч ст. 11112 ГПК України, згідно з якою вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій було у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для даної справи, проте таким обставинам була дана неправильна юридична оцінка та не вірно застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати попередні судові рішення з прийняттям нового рішення у справі про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стильбуд" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 31 січня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року у справі № 914/37/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити. Змінити Договір про пайову участь № 105 будівництво 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованими автостоянками на вул. А. Лінкольна, 23 від 27 липня 2011 року, укладений між Департаментом економічної політики Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс", яке змінило своє найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "Стильбуд", доповнивши договір пунктом 2.2.1. в такій редакції: "2.2.1. Відповідно до п. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі Замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність (власність територіальної громади м. Львова)."

5. Стягнути з Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, площа Ринок, буд. 1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Стильбуд" (79022, м. Львів, проспект Чорновола, буд. 57, ) 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривен) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 3 275,80 грн. (три тисячі двісті сімдесят п'ять гривен вісімдесят копійок) судового збору за подання апеляційних скарг та 3 574,00 грн. (три тисячі п'ятсот сімдесят чотири гривні) судового збору за подання касаційних скарг.

6. Доручити господарському суду Львівської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Судді О.О. Євсіков

С.С. Самусенко