РІШЕННЯ

03 липня 2017 рокуСправа № 921/312/17-г/16
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства "Агропромислове підприємство"Агро-Дружба", с.Нова Могильниця, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48152.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке", с.Гаї-Розтоцькі, Зборівський район, Тернопільська область, 47232.

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.2014р., укладеного між ТОВ "Розтоцьке" та ПП "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба".

За участю представників від:

- позивача: не з'явився.

-відповідача: Зембаль О. П. - уповноважений, довіреність №1/25-04-17 від 25.04.17 р.

В ході розгляду справи представнику відповідача було роз'яснено його процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст.20,22,81-1 ГПК України; наслідки відмови позивача від позову та укладення мирової угоди.

Технічна фіксація судового процесу у відповідності до ст.81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представника відповідача.

Cуть справи.

Хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань, які знаходяться в матеріалах справи.

Представник позивача в судове засідання 03.07.2017 року не з'явився, витребуваних згідно ухвали суду про порушення провадження у справі від 17.05.2017 року та ухвал суду про відкладення розгляду справи від 29.05.2017 року та 20.06.2017 року документів до справи не надав.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, просив суд в позові відмовити.

29.05.2017 року від відповідача поступив Відзив №без номера від 29 травня 2017 року (вх. №11756 від 29.05.2017), у якому відповідач позов не визнає та зазначає що доводи позивача, наведені в позовній заяві, спростовуються нижчевикладеним.

1.Як на підставу недійсності договору купівлі-продажу зерна кукурудзи, укладеного між Позивачем та Відповідачем 09.07.2014 року, Позивач посилається на перевищення директором ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» ОСОБА_2 своїх повноважень при укладенні зазначеного договору, оскільки, як вказує Позивач, статутом підприємства передбачено укладення угод на суму більше 100 тис. грн. тільки за письмовою згодою засновника, а така не надавалася. Натомість, як вбачається зі змісту долученої до позову копії статуту ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» в редакції від 24.11.2011 року, згідно п.6.3. статуту «Керівництво підприємством здійснює директор. Він самостійно вирішує питання соціального розвитку, виробничо-господарської та фінансової діяльності підприємства. Директор організовує роботу підприємства і несе за це повну відповідальність. Представляє підприємство без доручення у всіх установах, організаціях, розпоряджається майном та фінансовими засобами, заключає господарські, фінансові угоди, договори, контракти.».

Пунктом 6.4. зазначеного статуту передбачено: "У випадках відсутності (відпустка, хвороба, відрядження) директор вправі приймати рішення про делегування своїх окремих повноважень іншим особам, оформляючи це відповідним письмовим розпорядженням. Має всі права передбачені статутом за винятком права: призначення та звільнення головних спеціалістів та керівників виробничих підрозділів, затвердження та внесення змін до правил внутрішнього трудового розпорядку, визначення та змін основних напрямків діяльності підприємства, затвердження планів та звітів про їх виконання. Укладення угод на суму більше 100 тис. грн. тільки за письмово, згодою засновника".

З контексту наведених положень Статуту позивача вбачається, що директор підприємства не обмежений у здійсненні повноважень з його представництва перед іншими особами, в т.ч. і стосовно укладення угод. А положення пункту 6.4 Статуту (як слідує з його змісту) стосуються випадків делегування окремих, передбачених статутом повноважень директора іншим особам у разі відсутності директора через його хворобу, перебування у відпустці чи відрядженні. При цьому обмеження щодо укладення угод на суму більше 100 тис. грн., призначення та звільнення головних спеціалістів, затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, стосуються саме цих інших осіб, котрим делеговано окремі повноваження директора на час відсутності останнього.

Відсутність обмеження повноважень директора Позивача вбачається в тому числі і з публічної інформації, розміщеної в ЄДР, де стосовно ПП «Агропромислове підприємство «Агро- Дружба» за кодом , В графі «Прізвище, ім'я, по батькові осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» внесено інформацію про керівника ОСОБА_2 без наявності будь-яких обмежень на право вчиняти дії від імені юридичної особи - ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба», у тому числі підписувати договори, що відповідно до положень ст. 92 Цивільного кодексу України є достатнім підтвердженням повноважень такої особи, зокрема перед третіми особами.

2. Твердження Позивача про недійсність оспорюваного договору спростовуються зокрема і його виконанням сторонами. Відповідачем договір виконано повністю, а Позивачем - частково. Зазначене підтверджується видатковою накладною №286 від 11.07.2014р., яка підтверджує передачу Відповідачем Позивачу 2 334 533 кг кукурудзи 3 класу на загальну суму 5 602 879,20 грн.; довіреністю N9116 від 10.07.2014р., виданою Позивачем за підписом його директора та головного бухгалтера на право отримання від Відповідача 2 400,00 тон кукурудзи 3 класу; частково проведеною Позивачем оплатою вартості отриманого за оспорюваним договором товару згідно платіжних доручень №142 від 12.09.2014р. на суму 250 000,00 грн., №157 від 18.09.2014р. на суму 50 000,00 грн., №161 від 18.09.2014р. на суму 50 000,00 грн., №19 від 30.09.2014р. на суму 200 000,00 грн., №606 від 01.04.2015р. на суму 75 150,01 грн.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

ОСОБА_2 в якості директора представляє перед третіми особами ПП "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба". Як слідує з вищевикладеного, з банківських рахунків цього підприємства проведено часткову оплату вартості отриманого товару за оспорюваним Позивачем договором. Дії Позивача по отриманню товару від Відповідача та по проведенню його часткової оплати свідчать про прийняття до виконання договору купівлі-продажу від 09.07.2014р.

Таким чином, позивачем 11.07.2014 р. прийнято від Відповідача товару за оспорюваним договором на суму 5602879, 20 грн. та проведено часткову оплату його вартості на суму 625150, 01 грн.

Вказані обставини підтверджуються рішенням Постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015р. у справі №1/16-15, яким задоволено позовні вимоги ТзОВ "Розтоцьке" до ПП "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба", а саме: вирішено стягнути на користь ТзОВ «Розтоцьке» по договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року 4 977 729,19 грн. боргу за отриманий товар (зерно кукурудзи врожаю 2013 року), 683 163,30 грн. пені, 78 142,15 грн. відсотків річних, 560 216, 69 грн. інфляційних нарахувань, 100 000,00 грн. штрафу, а також витрати по сплаті третейського збору в сумі 800,00 грн. Дане рішення суду набрало законної сили, не оскаржено Позивачем у цій справі. У зв'язку з невиконанням ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» вказаного рішення третейського суду в повному обсязі, ТзОВ «Розтоцьке» звернулося до господарського суду Сумської області із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 04.05.2017р. у справі №920/333/17 заяву ТзОВ "Розтоцьке" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015р. у справі №1/16-15 задоволено, ухвалено видати наказ про стягнення з ПП "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба" на користь ТзОВ "Розтоцьке" по договору купівлі-продажу зерна кукурудзи від 09.07.2014 року заборгованості в сумі 4 977 729,19 грн. за отриманий товар, 683 163,30 грн. пені, 78 142,15 грн. - 3 % річних, 560 216,69 грн. інфляційних, 100 000,00 грн. штрафу та витрат по сплаті третейського збору в сумі 800,00 грн.

3.Верховний Суд України у своїй Постанові від 21.09.2016р., скасовуючи рішення суду першої інстанції та Вищого господарського суду України у справі №902/841/15, зайняв правову позицію стосовно того, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У даному конкретному спорі є незрозумілим та недоведеним Позивачем в чому саме полягає порушення його права при укладенні договору купівлі-продажу зерна кукурудзи від 09.07.2014р. та про порушення якого його права взагалі йдеться.

З огляду на вищевикладене, ТзОВ "Розтоцьке" вважає договір купівлі-продажу від 09.07.2014р. дійсним, а посилання Позивача на перевищення директором ПП "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба" своїх повноважень при його укладенні безпідставними та надуманими з метою уникнення повного виконання своїх фінансових зобов'язань за даним договором.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. З, 15, 16, 92, 241 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке" просить суд в позові відмовити.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на запит господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 26.05.2017 за № станом 26.05.2017р. в ЄДР значиться Товариство з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке", місцезнаходження: 47264, Тернопільська область, Зборівський район, село Озерна.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на запит господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 26.05.2017 за № станом на 26.05.2017р. в ЄДР значиться як юридична особа Приватне підприємство "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба", місцезнаходження: 48152, Тернопільська область, Теребовлянський район, село Нова Могильниця. В переліку засновників (учасників) юридичної особи значиться ОСОБА_4, індекс 48153, Тернопільська область, Теребовлянський район, село Ласківці, розмір внеску до статутного фонду - 20 000 грн. Також в переліку осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та даних про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи значиться: ОСОБА_2, 26.05.2015 - керівник, ОСОБА_4, 23.02.2015 (згідно статуту) - підписант.

09 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке" (далі - Продавець) та Приватним підприємством "Агропромислове підприємством ""Агро-Дружба" (далі - Покупець) було укладено договір №без номера купівлі-продажу згідно п.1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити зерно кукурудзи врожаю 2013 року загальною кількістю 2334, 533тн (назване в подальшому - товар).

Згідно п. 1.3 договору право власності на товар переходить до Покупця з моменту його передачі.

Передача товару Покупцю здійснюється Продавцем на складі Покупця, котрий знаходиться за адресою: смт. Дружба, вул. Л. Українки, 13/1, Теребовлянський район, Тернопільська область, де товар знаходиться на зберіганні у Покупця згідно договору складського зберігання №07/25-03 від 25.07.2013 року (п.4.1 договору). Згідно п.4.2 та п.4.3 договору відповідно Продавець зобов'язується передати Покупцю товар до 30 липня 2014 року; датою передачі товару від Продавця Покупцю є дата підписання повноважними представниками сторін відповідного документу про передачу товару (видаткової накладної та/або акту приймання-передачі, складської квитанції, складського свідоцтва, тощо).

Ціна товару становить 2400, 00 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1тн./п. 5.1 договору).

Згідно п.5.2 договору купівлі-продажу загальна вартість товару за цим договором становить 5 602879, 20 грн., в т.ч. ПДВ.

Розділом 6 "Порядок розрахунків" сторони передбачили:

-п.6.1 - оплата товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів у національній валюті України на банківський рахунок Продавця, вказаний у даному договорі;

- п.6.2 - Покупець зобов"язується оплатити вартість товару у наступному порядку:

-363584, 33 грн. до 27 липня 2014 року;

-1000000, 00 грн. до 28 липня 2014 року;

- 165090,04 грн. до 29 липня 2014 року;

- 4074204, 83 грн. до 30 липня 2014 року.

- п.6.3 - оплата рахується здійсненою з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

У відповідності до п. 9.1 договору №без номера від 09 липня 2014 року купівлі-продажу даний договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2014 року; однак припиняє свою дію не раніше остаточного виконання сторонами своїх зобов"язань за цим договором.

Позивач в своїй позовній заяві просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09.07.2014р., укладеного між ТзОВ "Розтоцьке" та ПП "Агропромислове підприємством ""Агро-Дружба", при цьому зазначаючи наступне:

Договір зі сторони позивача було підписано директором ОСОБА_2 Відповідно до розділу 6 Статуту органами управління в підприємстві є: а) засновник, б) директор. Пунктом 6.2 Статуту ПП "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба" передбачено, засновник має право затверджувати Статут, призначати та звільняти директора, визначати основні напрямки діяльності підприємства, розподіляти прибутки, та ін. У пунктах 6.3 - 6.5 Статуту позивача передбачено, що управління поточною діяльністю товариства здійснюється виконавчим органом директором. Директор вирішує всі питання підприємства і несе за це повну відповідальність. Згідно п. 6.4 Статуту, директор має право укладати угоди на суму більше 100 тис. грн. лише за попередньою згодою засновника. Водночас загальна вартість - договору купівлі-продажу від 09.07.2014р. становить 5602879, 20 грн., а відтак директор ПП "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба" ОСОБА_2 при підписанні даного договору перевищив надані йому повноваження в частині одноосібного прийняття рішення про укладення та підписання з відповідачем спірного договору, без згоди засновника. Таким чином, виникнення права на укладення оспорюваного договору у директора позивача обумовлене наявністю на це письмової згоди засновника підприємства. В той же час рішення про надання згоди на укладення оспорюваного договору засновником ПП "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба" не приймалось.

Як вбачається із оспорюваного договору він містить умову про підписання його від імені позивача директором, який діє на підставі статуту, а тому відповідач - ТзОВ "Розтоцьке" було обізнане зі Статутом позивача в частині, що стосується обмеження повноважень директора.

Також, проведення часткової оплати за вказаним спірним договором позивачем було вчинене від імені директора останнього, а відтак не може бути належним доказом схвалення правочину, оскільки схвалення в тому числі прийняття до виконання чи прийняття виконаного за має бути вчинено особою, уповноваженою на вчинення такого правочину. При цьому, не може вважатися схваленням правочину вчинення дій особою, яка з перевищенням повноважень уклала правочин.

В той же час, 27.05.2015р. проведено державну реєстрацію до установчих документів позивача - засновником та власником підприємства став ОСОБА_4, а відтак про укладення спірного договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року засновнику товариства стало відомо з ухвали господарського суду Сумської області від 21.04.2017р. у справі №920/333/17, відповідно до якої порушено провадження за заявою ТзОВ "Розтоцьке" про видачу виконавчого документа на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015р. у справі №1/16-15 за позовом ТзОВ "Розтоцьке" до ПП "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба".

Позовна заява містить законодавство, на підставі якого подається позов, зокрема, позивач посилається на ч. 2 ст. 65 Господарського кодексу України, ч.3 ст. 92, ст. 626, ст. 204, ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Оцінивши наявні по справі докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого зокрема немайнового права та інтересу. В частині 2 вказаної статті визначено певні способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є і визнання правочину недійсним.

До договорів застосовуються положення глави 16. "Правочини" розділу ІУ."Правочини. Представництво" Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 204 Цивільного кодексу України передбачає презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірними, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року визначено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Виходячи зі змісту ст.ст.6 та 627 Цивільного кодексу України сторони при укладенні договору є вільними в укладенні такого договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином в договорі купівлі-продажу № без номера від 09 липня 2014 року можуть бути обумовлені умови, які визначені на розсуд сторін, з врахуванням ст.ст.6 та 627 Цивільного кодексу України.

Однак, поряд з зазначеними диспозитивними положеннями законодавства, наявні імперативні положення, дотримання яких спричиняє законність укладеного договору.

Так, згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України, а саме:

- частини 1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (редакція станом на момент укладення іпотечного договору № 3652 від 30.05.2006 року).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" №51/411 від 02.12.2010 року (Закон набрав чинності з 01.01.2011 року) внесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема, частину першу статті 203 викладено в такій редакції: "1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам";

-частини 2 -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

-частини 3 -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

-частини 5 -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

-частини 6 -правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (стосується фізичних осіб).

Згідно ч.ч.2,3 ст.207 Цивільного кодексу України відповідно правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою(в редакції діючій станом на 9 липня 2014 року).

Від імені Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» договір купівлі-продажу № без номера від 09 липня 2014 року підписаний директором ОСОБА_2.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на запит господарського суду Тернопільської області (суддя Хома С.О.) від 29.05.2017 року за № станом на 09.07.2014 в ЄДР значиться як юридична особа Приватне підприємство "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба", місцезнаходження: 48152, Тернопільська область, Теребовлянський район, село Нова Могильниця.

В переліку засновників (учасників) юридичної особи значиться: ОСОБА_5, індекс 48153, Тернопільська область, Теребовлянський район, село Ласківці, розмір внеску до статутного фонду - 20 000грн.

Також в переліку осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та даних про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи значиться ОСОБА_2, 27.03.2013 - керівник, ОСОБА_2, 27.03.2013 - підписант.

У відповідності до п. 6.1 Статуту Приватного підприємства "Агропромислове підприємства "Агро-Дружба", затвердженого рішенням засновника приватного підприємства "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба" від 22 листопада 2011 року органами управління підприємства є:

- засновник,

- директор.

Засновник має право (п.6.2 Статуту):

-затверджувати Статут, а також доповнення та зміни до нього, призначати в т.ч. і на контрактній основі і звільняти директора; призначати і відзивати ревізора;

-визначати основні напрямки діяльності підприємства, затверджувати результати роботи за рік, приймати рішення про припинення діяльності підприємства, призначати ліквідаційну комісію;

-затверджувати звіти та заключення ревізора, аудитора, приймати рішення, які відносяться до основних питань зовнішньоекономічної діяльності підприємства;

-розподіляти прибутки, затверджувати нормативи, фінансові звіти, фонди підприємства.

У відповідності до п. 6.3 Статуту керівництво підприємством здійснює директор. Він самостійно вирішує питання соціального розвитку, виробничо-господарської та фінансової діяльності підприємства. Директор організовує роботу підприємства і несе за це повну відповідальність. Представляє підприємство без доручення у всіх установах, організаціях, розпоряджається майном та фінансовими засобами, заключає господарські, фінансові угоди, договори, контракти. Видає доручення, відкриває в банках рахунки, затверджує штати, видає накази та вказівки обов'язкові для виконання всіма працівниками підприємства. Звільняє та приймає працівників.

У відповідності до п. 6.4 Статуту у випадках відсутності (відпустка, хвороба, відрядження) директор вправі приймати рішення про делегування своїх окремих повноважень іншим особам, оформляючи це відповідним письмовим розпорядженням. Має всі права, передбачені Статутом за винятком права: призначення та звільнення головних спеціалістів та керівників виробничих підрозділів, затвердження та внесення змін до Правил внутрішнього трудового розпорядку, визначення та змін основних напрямків діяльності підприємства, затвердження планів та звітів про їх виконання. Укладення угод на суму більше 100 тис. грн. тільки за письмовою згодою засновника.

Таким чином, згідно положень Статуту керівник (директор) підприємства ОСОБА_2 мав право укладати угоди (договора) на суму більше 100 тис. грн. тільки за письмовою згодою засновника.

А тому, доводи відповідача про те, що «…положення пункту 6.4 Статуту стосуються випадків делегування окремих, передбачених статутом повноважень директора іншим особам у разі відсутності директора через його хворобу, перебування у відпустці чи відрядженні. При цьому обмеження щодо укладення угод на суму більше 100 тис. грн., призначення та звільнення головних спеціалістів, затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, стосуються саме цих інших осіб, котрим делеговано окремі повноваження директора на час відсутності останнього» є помилковими та не приймаються судом.

В преамбулі договору купівлі-продажу № без номера від 09 липня 2014 року зазначається Покупець: Приватне підприємство «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі Статуту.

Ухвалою суду від 29 травня 2017 року відповідач зобов'язувався надати письмову згоду засновника на укладення договору купівлі-продажу від 09 липня 2014 року.

Разом з тим, така письмова згода засновника на вимогу суду не була надана відповідачем. Також позивач в своїй позовній заяві зазначив, що рішення про надання згоди на укладення оспорюваного договору засновником ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» не приймалось.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд дійшов до висновку, що директор ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу № без номера від 09 липня 2017 року діяв з перевищенням наданих статутом йому повноважень (загальна вартість товару за цим договором складає 5602879 грн 20 коп).

В своїх письмових Поясненнях по справі №921/312/17-г/16 від 16 червня 2017 року відповідач зазначає про те, що при укладенні з Позивачем договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року відповідач не знайомився зі змістом його Статуту та не вимагав письмової згоди засновника позивача на укладення договору, оскільки перевірив відсутність обмежень повноважень директора Позивача ОСОБА_2 за публічними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, згідно оригіналу Витягу з ЄДР щодо ПП «АП «Агро-Дружба» станом на 09.07.2014р. (на дату укладення оспорюваного позивачем договору) ОСОБА_2 відображений в ЄДР в розділі «Прізвище, ім'я, по батькові осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» як керівник та підписант від імені ПП «АП «Агро-Дружба», що діє без будь-яких обмежень у повноваженнях щодо представництва юридичної особи перед третіми особами.

Згідно підпункту 3.3 пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду №11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" із наступними змінами і доповненнями, у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Верховний суд України в своїй постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-147цс17 зазначає наступне.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом з тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За таких обставин, з урахуванням норм статті 98 ЦК України та приписів статей 92, 203, 215, 241 цього Кодексу, рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, вони мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, якщо суд визнає недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з огляду на порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнане недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства про обрання (призначення) виконавчого органу, згідно з яким виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

З огляду на наявні матеріали справи, позицію Верховного суду України, суд дійшов до висновку про добросовісність поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю «Розтоцьке», оскільки укладення договору купівлі-продажу № без номера від 09 липня 2014 року відповідало його внутрішній волі; Товариство з обмеженою відповідальністю «Розтоцьке» бажало реального настання правових наслідків обумовлених цим договором (поставка товару позивачу та проведення оплати позивачем за поставлений товар); Товариство з обмеженою відповідальністю «Розтоцьке» виконало свої зобов'язання за договором: згідно видаткової накладної № 286 від 11.07.2014 року Товариство поставило Приватному підприємству "Агропромислове підприємство"Агро-Дружба" товар на суму 5602879 грн.20 коп.(підприємство отримало зазначений у видатковій накладній товар через свого повноважного представника ОСОБА_2 на підставі довіреності серії №116 від 10.07.2014, належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи; факт отримання підприємством товару підтверджується підписом його повноважного представника на вказаній видатковій накладній); наслідки, що стосуються повної оплати поставленого товару, не настали.

Згідно ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

У відповідності до абзацу першого підпункту 3.4 пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду №11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" із наступними змінами і доповненнями, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України).

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

20.06.2017 року від відповідача поступили до матеріалів справи Пояснення по справі №921/312/17-г/16 від 16 червня 2017 року (в оригіналі) (вх. №12879 від 20.06.2017), по суті яких відповідач вказує, зокрема, таке:

-відповідач надає суду оригінал витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі по тексту - витяг з ЄДР), який містить відомості щодо ПП «АП «Агро-Дружба» () в ЄДР станом на 01.04.2015 року. Згідно відомостей в ЄДР на вказану дату директором ПП "АП "Агро-Дружба" станом на 01.04.2015р. був ОСОБА_4, котрий є власником ПП "АП "Агро-Дружба" (як вбачається з долучених Позивачем до матеріалів справи копії Статуту ПП «АП «Агро-Дружба» та витягу з ЄДР). Тим же самим ОСОБА_4 підписана довіреність від імені ПП «АП «Агро-Дружба» на представника ОСОБА_6, котрий в свою чергу за власним підписом подав до суду позовну заяву про визнання недійсним оспорюваного в даній справі договору. Фактично представник ПП «АП «Агро-Дружба» ОСОБА_6, діючи на підставі довіреності, котра йому видана нинішнім власником Позивача - ОСОБА_4, подавши та підтримуючи позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.2014р., укладеного між ПП «АП «Агро-Дружба» та ТзОВ «Розтоцьке», виконує волю діючого власника ПП «АП «Агро- Дружба» ОСОБА_4, котрий заперечує дійсність вказаного договору. Однак, як підтверджується випискою по особовим рахункам за 01.04.2015р. та витягом з ЄДР щодо ПП «АП «Агро-Дружба» станом на 01.04.2014р., з банківського рахунку ПП «АП «Агро-Дружба» на банківський рахунок ТзОВ «Розтоцьке» 01.04.2017р., під час перебування ОСОБА_4 на посаді директора ПП «АП «Агро-Дружба», надійшли кошти в сумі 75 150,01 грн., в якості часткової оплати отриманого товару за оспорюваним договором. Наведені обставини та докази на їх підтвердження, спростовують твердження доводів позивача про те, що проведення ПП «АП «Агро-Дружба» вище перелічених часткових оплат вартості товару за оспорюваним договором не свідчить про його схвалення, з тих мотивів позивача, що такі дії проводились виключно директором ПП «АП «Агро-Дружба» ОСОБА_2 (або за його вказівкою своїм підлеглим), який за твердженням позивача діяв з перевищенням наданих йому статутом повноважень.

Вищевикладене свідчить про те, що нинішньому власнику ПП «АП «Агро-Дружба», за ініціативою якого подано позов, що розглядається в даній справі, було відомо про існування укладеного з ТзОВ «Розтоцьке» договору купівлі-продажу від 09.07.2014р., адже під час його перебування на посаді директора ПП «АП «Агро-Дружба» в період з 23.02.2015р. по 26.05.2015р., за нині оспорюваним ним договором було сплачено частину вартості отриманого по цьому договору товару, тобто вчинено дії, що свідчать про схвалення такого договору. Вказане лише зайвий раз доводить викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву аргументи про те, що поданням позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу зерна кукурудзи від 09.07.2014р. позивач лише недобросовісно намагається уникнути повного виконання своїх фінансових зобов'язань перед Відповідачем за отриманий згідно оспорюваного договору товар.

В п.8.2 договору №без номера від 09 липня 2014 року міститься Третейське застереження, зокрема, наступного змісту: усі спори, розбіжності, вимоги і претензії, що виникли з цього Договору бо у зв"язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення підлягають остаточному розгляду в постійно діючому Третейському суді при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі (поштова адреса: індекс 40000, м. Суми, а/с36; місцезнаходження: 40030, м. Суми, вул.. Петропавлівська, 109, кімната 48) (далі - Третейський суд) відповідно до регламенту зазначеного суду. Склад Третейського суду - 1 суддя. Рішення Третейського суду буде остаточним і обов'язковим для сторін. Сторони зобов'язуються добровільно виконувати рішення Третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 року у справі №1/16-15 за позовом ТзОВ "Розтоцьке" до ПП "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба" про стягнення заборгованості по договору №б/н від 09.07.2014 року в сумі 5052879, 20 грн. боргу за отриманий товар, 683163, 30 грн. пені, 78142, 15 грн. відсотків річних, 560216, 69 грн. інфляційних, 280143, 96 грн. штрафу та витрат по сплаті третейського збору, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПП "Агропромислове підприємством "Агро-Дружба" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке" по договору купівлі-продажу зерна кукурудзи врожаю 2013 року №б/н від 09.07.2014 року заборгованість в сумі 4977729, 19 грн. боргу за отриманий товар, 683163, 30 грн. пені 78142, 15 грн. - 3 відсотки річних, 560216, 69 грн. інфляційних, штрафу в сумі 100 000, 00грн., а всього 6399251, 33 грн. та витрати по сплаті третейського збору в сумі 16097, 54 грн.

Ухвалою від 04.05.2017 року по справі №920/333/17 господарського суду Сумської області Заяву ТзОВ "Розтоцьке" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 року у справі №1/16-15 задоволено (п.2 ухвали) та видано наказ (п. 4 ухвали).

Як слідує з матеріалів справи, приватне підприємство «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» здійснило оплату за отриманий від позивача товар згідно платіжних доручень:

- № 142 від 12.09.2014 р. на суму 250 000 грн.;

- № 157 від 18.09.2014 р. на суму 50 000 грн.;

- № 161 від 18.09.2014 р. на суму 50 000 грн.;

- № 19 від 30.09.2014 р. на суму 200 000 грн;

- № 606 від 01.04.2015 р. на суму 75 150 грн. 01 коп;

Всього позивачем сплачено відповідачу: 625 150 грн. 01 коп.

Також дана сплата коштів позивача на рахунок відповідача підтверджується:

- банківською випискою по особовим рахункам за 12.09.2014 р., в якій зазначено про сплату 250 000 грн.;

- банківською випискою по особовим рахункам за 18.09.2014 р., в якій зазначено про сплату 50 000 грн. та 50 000 грн (всього 100 000 грн.);

- банківською випискою по особовим рахункам за 30.09.2014 р., в якій зазначено про сплату 200 000 грн.;

- банківською випискою по особовим рахункам за 01.04.2015 р., в якій зазначено про сплату 75 150 грн. 01 коп.

Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що «проведення часткової оплати за вказаним спірним договором позивачем було вчинене від імені директора останнього, а відтак не може бути належним доказом схвалення правочину, оскільки схвалення в тому числі прийняття до виконання чи прийняття виконаного за правочином має бути вчинено особою, уповноваженою на вчинення такого правочину. При цьому, не може вважатися схваленням правочину вчинення дій особою, яка з перевищенням повноважень уклала правочин».

Разом з тим, таке твердження позивача не береться судом до уваги та спростовується наступним.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданого на запит Господарського суду Тернопільської області № 22928578 від 14.06.2017 року, станом на 01.04.2015 р. в Єдиному державному реєстрі містилась інформація про Приватне підприємство "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба", а саме про осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи:

- ОСОБА_4, 23.02.2015 (згідно статуту) - керівник;

- ОСОБА_4, 23.02.2015 (згідно статуту) - підписант.

З огляду на наведене, а також з матеріалів справи вбачається, що з відома ОСОБА_4, який станом на 01.04.2015 року був керівником та підписантом від імені Приватного підприємства "Агропромислове підприємство "Агро-Дружба" здійснювалась сплата 01.04.2015 року коштів в сумі 75150 грн. 01 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю «Розтоцьке» за товар згідно договору.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що договір № без номера від 09 липня 2017 року є схваленим ОСОБА_4 (засновник), який є ініціатором даного позову (протилежне судом не здобуто а позивачем не підтверджено письмовими доказами).

З врахуванням роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених в Постанові № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 7 Постанови) виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі, якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України)."

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №902/841/14).

В ході розгляду справи судом не встановлено порушення жодного права позивача укладенням договору купівлі-продажу від 09 липня 2017 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про відмову у позові як необґрунтовано заявленому.

Судовий збір у відповідності із ст.49 ГПК України при відмові у позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.43,49,82,85 Господарського процесуального кодексу України, суд:

В И Р І Ш И В:

1.В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10 липня 2017 року

Суддя С.О. Хома