ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2017 р. Справа № 909/324/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ в особі філії «Управління магістральних газопроводів Прикарпатттрансгаз», м.Івано-Франківськ

До Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», м.Бровари

За участю третьої особи ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України

Про спонукання до укладення договору транспортування природного газу

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3

Від третьої особи: ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ в особі філії «Управління магістральних газопроводів Прикарпатттрансгаз» (далі позивач) до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі відповідач) про спонукання до укладення договору транспортування природного газу.

Провадження у справі №909/324/17 порушено відповідно до ухвали суду від 07.04.2017 року та призначено справу до розгляду на 25.04.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 25.04.2017 року подав письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання 25.04.2017 року не зявився та 24.04.2017 року надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, 24.04.2017 року до господарського надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» створене на підставі наказу ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України №481 від 10.08.2010 року «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 року «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості». Згідно п. 1.1. Статуту ДП «Укрспирт» засноване на державній власності та входить до сфери управління ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 25.04.2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України та відкладено розгляд справи на 18.05.2017 року.

У судовому засіданні 18.05.2017 року представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Представник позивача проти заявленого відповідачем клопотання не заперечив.

Ухвалою суду від 18.05.2017 року продовжено процесуальні строки розгляду справи та відкладено розгляд справи на 20.06.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.06.2017 року подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався до 06.07.2017 року.

В судовому засіданні 06.07.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач та третя особа проти позову заперечували.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ» (далі - Оператор/позивач), в порядку статті 181 Господарського кодексу України, супровідними листами № 1042/02-02 та № 1043/0202 від 22.02.2017 року направило на адреси відповідача (далі - Замовник/відповідач) проект Договору транспортування природного газу (далі - Договір) (в двох примірниках) в редакції Типового договору, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2493 від 30.09.2015 року. Однак, відповідач відповідне звернення позивача залишив без розгляду, підписаного проекту Договору не повернув, пропозицій щодо укладення Договору транспортування природного газу з розбіжностями не направив.

У звязку з чим, позивач вважає, що відповідач ухиляється від укладення Договору транспортування природного газу, обовязковість укладення якого передбачена актами цивільного законодавства, та звернувся до суду з даним позовом про вирішення переддоговірного спору щодо укладення Договору транспортування природного газу з Державним підприємством «УКРСПИРТ» Марилівським місцем провадження діяльності в редакції, направленій супровідними листами № 1042/02-02 та № 1043/02-02 від 22.02.2017 року.

Позивач зазначає, що у розумінні Закону України «Про природні монополії» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1173 від 24.07.1998 року «Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу» ДК «Укртрансгаз» є монополістом на ринку нафти та газу, на якого покладено функції з транспортування магістральними газопроводами та зберігання природного газу по всій території України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 360-р від 13.06.2012 року «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» реорганізовано шляхом перетворення в ПАТ «УКРТРАНСГАЗ».

Відповідно до п. 1.2 Статуту, позивач є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що правовідносини щодо укладання договорів регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України. Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема, є договір.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 638 Цивільного кодексу України зазначає, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 179 Господарського кодексу України встановлює, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч.ч. 3, 6 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він ґрунтований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Субєкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у ч. 1 цієї статті, електроенергією, звязком, послугами залізничного та інших видів транспорту, зобовязані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавство може передбачити обовязкові умови таких договорів.

Посилання на обовязковість укладення договору транспортування містять норми положень Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2493, зокрема, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про ринок природного газу» зобовязує оператора газотранспортної системи, за зверненням суб'єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити доступ до газотранспортної системи.

Доступ суб'єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється на принципах надання Оператором газотранспортної системи послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах, (п.4 гл. 1 розділ 1 Кодексу газотранспортної системи).

Крім цього, п. 1 гл. 1 розд. 8 Кодексу газотранспортної системи вказує на те, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Позивач зазначає, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497 затверджено Типову форму договору транспортування природного газу.

У звязку з чим, позивач зазначає, що виходячи з норм ч.4 ст. 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України або іншим державним органом. При цьому сторони не можуть відступати від змісту Типового договору.

В силу норм ч.3 ст. 6, ч.1 ст. 630 Цивільного кодексу України, постанови НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497 умови Типового договору, що набули юридичного обовязкового значення відповідно до актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

В ході розгляду спору відповідач надав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що він тривалий час перебуває в договірних відносинах з позивачем згідно укладеного 30.09.2011 року між ДК «Укргрансгаз» ПАК «Нафгогаз України» УМГ «Прикарпаттрансгаз» та ДП «УКРСПИРТ» Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі Договір №3-Тер.-пр.-тр./1264).

Відповідно до п. 1.1. Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264 газотранспортне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника (за місцем провадження діяльності вул. Заводська, 1, селище Пагірянка, Чортківський район, Тернопільської області) від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пункту призначення газорозподільної станції (ГРС - Шульганівка), а Замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Згідно з п. 11.1. Договір №3-Тер.-пр.-тр./1264 набирає чинності з 01.12.2012 року та укладається на строк до 31.12.2012 року, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менш ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Також, відповідач зазначає, що 31.03.2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264, в якій сторони зафіксували зміну платіжних реквізитів позивача, чим підтвердили чинність та виконання умов Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264, зокрема п.2 вказаної угоди зазначено, що «інші умови Договору, не порушені даною Додатковою угодою, залишаються незмінними і Сторони підтверджують по них свої зобовязання».

Додатково, в підтвердження триваючих взаємовідносин сторін за Договором №3-Тер.-пр.-тр./1264, відповідач зазначив, що 31.05.2017 року було складено Акт № 05-17-3-Тер.-пр.тр., яким зафіксовано споживання послуг з транспортування природного газу у травні 2017 року, акт від 03.04.2017 року за березень 2017 року, акт від 02.03.2017 року за лютий 2017 року, акт від 02.02.2017 року за січень 2017 року.

12.06.2017 року платіжним дорученням № НОМЕР_1 «Укрспирт» оплатило позивачу 738 120,00 грн. за транспортування газу згідно Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264.

Таким чином, відповідач зазначає, що відносини сторін щодо транспортування газу врегульовані Договором №3-Тер.-пр.-тр./1264, який є чиним і діє до 31.12.2017 року.

Положення ч.2 ст. 19 Закону україни «Про ринок природного газу» зобов'язують оператора газотранспортної системи, за зверненням суб'єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити доступ до газотранспортної системи.

У звязку з чим, відповідач наголосив, що відповідні положення є обов'язковими для Оператора в разі звернення Споживача. Однак, враховуючи існування між сторонами договірних відносин щодо транспортування природного газу, відповідна норма не підлягає застосуванню, оскільки вже реалізована.

Між сторонами вже є укладений Договір, що виконується, а відтак позовна заява про спонукання до укладання ще одного договору є передчасною, Договір є дійсним до 31.12.2017 року і лише за місяць до закінчення терміну його дії позивач може звернутися з пропозицією про розірвання Договору та укладання нового.

У звязку з викладеними у відзиві обставинами, позивач надав пояснення, що Договір про надання послуг з транспортування природного газу №3 -Тер.-пр.-тр./1264 від 30.09.2011 року, термін дії якого відповідно до п. 11.1 Договору встановлено до 31.12.2017 року, укладений згідно з Типовою формою, встановленою постановою НКРЕ № 1579 від 22.09.2011 року, яка втратила чинність з 30.09.2015 року у звязку з прийняттям постанови НКРЕКП № 2497 від 30.09.2015 року.

Позивач зазначає, що п. 1 гл. 1 розд. 8 Кодексу газотранспортної системи вказує на те, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування, типова форма якого затверджена постановою НКРЕКП № 2497 від 30.09.2015 року.

У звязку з чим, позивач приводить договірні правовідносини Споживача у відповідність до вимог чинного законодавства, а оскільки відповідач відмовляється укласти договір транспортування природного газу в новій редакції Типового договору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши обставини спору, враховуючи пояснення позивача та заперечення відповідача суд зазначає наступне.

Як визначено ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

З огляду на норми наведеної ст. 179 Господарського кодексу України та обставини спору, судом встановлено, що спірні правовідносини сторін є господарсько-договірними зобовязаннями щодо транспортування природного газу, відповідний договір не стосується державного замовлення, в той же час, до відповідного договору підлягає застосуванню ч. 6 ст. 179 Господарського кодексу України, яка визначає обовязковість укладення договору саме для позивача як постачальника послуги. При цьому, відповідна норма не визначає зобовязань для споживачів послуг, які діють за власним волевиявленням, а є обовязковою для постачальників послуг.

Крім того, відповідна норма ст. 179 Господарського кодексу України визначає загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання, в той час, як 30.09.2011 року між ДК «Укргрансгаз» ПАК «Нафгогаз України» УМГ «Прикарпаттрансгаз» (правонаступником якого є позивач) та ДП «УКРСПИРТ» вже укладено Договір №3-Тер.-пр.-тр./1264 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який є чинним і діє до 31.12.2017 року. Тобто, правовідносини сторін щодо транспортування природного газу врегульовані відповідним Договором №3-Тер.-пр.-тр./1264.

Частина 4 ст. 179 Господарського кодексу України визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з п. 1 гл. 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи (в редакції, чинній на момент звернення позивача з вимогами про укладення договору), який визначає порядок укладення договору транспортування природного газу, передбачено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної точки, на якій відбувається передача природного газу.

Пунктом 2 гл. 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи визначено, що для укладення договору транспортування замовник послуг транспортування надає оператору газотранспортної системи:

заяву на укладення договору транспортування, за формою оператора газотранспортної системи, є публічною інформацією та оприлюднюється на його веб-сайті;

у випадку, якщо замовником послуг транспортування є нерезидент України, додатково надається документ, що підтверджує його реєстрацію в якості суб'єкта господарювання в країні його постійного місцезнаходження;

документи, що підтверджують повноваження осіб представляти, у тому числі вчиняти правочини, замовника послуг транспортування.

Згідно з п. 4 гл. 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи для укладення договору транспортування оператор газотранспортної системи не має права вимагати документи та/або інформацію, що не передбачені в пункті 2 цієї глави.

Також, враховуючи зміст п.п. 7, 8 гл. 1 розділу 8 Кодексу газотранспортної системи, в разі наявності підстав для укладення договору транспортування, саме оператор газотранспортної системи у десятиденний строк з дня реєстрації заяви надає замовнику послуг транспортування проект договору транспортування.

Якщо протягом двадцяти днів з дня отримання заявником проекту договору транспортування замовник послуг транспортування не поверне оператору газотранспортної системи підписаний договір транспортування та за відсутності погодженого сторонами строку продовження його підписання, оператор газотранспортної системи має право не розглядати заяву на укладення договору та вважати такий договір неукладеним, про що письмово повідомляє заявника.

При цьому, відповідні норми розд. 8 Кодексу газотранспортної системи (в редакції, чинній на момент звернення позивача з вимогами про укладення договору), який визначає порядок укладення договору транспортування природного газу, не містять посилань на Типову форму договору транспортування і не передбачають для замовника обовязковості укладення договору.

Натомість, посилання на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N 2497 міститься в п.п. 1, 2 глави 1 розд. 4 Кодексу газотранспортної системи, яка визначає умови взаємодії з оператором газотранспортної системи та передбачає, що взаємовідносини між суміжними операторами газотранспортних систем регулюються угодою, про взаємодію положення якої не можуть суперечити положенням цього Кодексу.

Правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством / оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування газотранспортної системи, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N 2497.

Згідно з п. 3 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015 року «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу» суб'єкту господарювання, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Таким чином, відповідна Постанова НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 року є підставою для приведення постачальником не передбачає для споживачів своїх договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою, однак не передбачає втрати чинності чи припинення вже укладених договорів транспортування, не взначає їх недійсності і не є підставою для укладення нових договорів без вирішення питання про припинення попередніх.

Як вбачається з обставин спору, укладений 30.09.2011 року між ДК «Укргрансгаз» ПАК «Нафгогаз України» УМГ «Прикарпаттрансгаз» (правонаступником якого є позивач) та ДП «УКРСПИРТ» Договір №3-Тер.-пр.-тр./1264 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, укладався на підставі відповідного Типового договору в редакції, діючій на момент його укладення і був продовжений за взаємним волевиявленням сторін.

Затвердження нової редакції Типового договору транспортування постановою НКРЕКП № 2497 від 30.09.2015 року, якою припинено чинність попередньої редакції Типового договору, не припиняє чинності Договору і з огляду на ст. 204 Цивільного кодексу України, не має наслідком недійсність укладеного між сторонами і чинного Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який діє і виконується сторонами.

З огляду на обставини справи, має місце не переддоговірний спір щодо укладення Догоговору транспортування, а спір про внесенння змін до діючого Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який регулюється відповідними ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України, про що в позові не заявлено та не обґрунтовано.

Відповідно до частин 1, 2, та 3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Майново-господарські зобов'язання між сторонами виникли та регулюються вищенаведеним господарським Договором транспортування і по суті є господарсько-договірними зобов'язаннями, що ґрунтуються на принципах вільного волевиявлення та свободи підприємницької діяльності, а укладення, зміна та розірвання досліджуваного договору здійснюється за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 179 Господарського кодексу України).

Як передбачено ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Таким чином, в разі визначення Господарським кодексом України інших умов та порядку укладення договорів між субєктами господарювання, ніж передбачено нормами Цивільного кодексу України, пріоритет в господарських правовідносинах мають норми Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Інше досліджуваним договором не встановлено. Добровільної згоди на зміну умов договору сторонами в належній формі не досягнуто, законом не взначено обовязкових для відповідача підстав зміни умов Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264 в період його чинності.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.1). Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч.2). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.3). У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4).

Загальні принципи господарювання (ст. 6 Господарського кодексу України) виходять із свободи підприємницької діяльності та заборони незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини. Частиною другою статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Сама по собі зміна редакції Типового договору є обовязковою при укладенні у період її чинності нових договорів, також може бути підставою для переукладення діючих договорів в момент їх закінчення та пролонгації, що позивач міг ініціювати з огляду на п. 11.1 Договору №3-Тер.-пр.-тр./1264 за місяць до його закінчення 31.12.2015 року, відповідно на 2016 рік укласти договір згідно з новою редакцією Типового договору, також, відповідне питання могло бути вирішене в період пролонгації договору на 2017 рік (в кінці 2016 року в період до 31.11.2016 року).

Однак, позивач звертався до відповідача з вимогами про переукладення договору шляхом укладення нового Договору транспортування в кінці лютого 2017 року, коли Договір №3-Тер.-пр.-тр./1264 був продовжений на наступний період до 31.12.2017 року, був діючий.

Також, з огляду на норми чинного законодавства та обставини спору, за наявності чиного Договору транспортування, укладення нового договору транспортування без визначення долі діючого Договору (враховуючи, що укладення нового договору не припиняє дії існуючого договору) можливе виключно в порядку внесення змін до діючого Договору.

В той же час, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості вирішити відповідний спір щодо внесення змін до діючого Договору транспортування, або вирішити питання про зміну його умов в порядку п. 11.1 Договору в ході його продовження на наступний термін в новій редакції.

В чинному Договорі транспортування відсутня умова, яка б дозволяла позивачу вносити змін в односторонньому порядку.

Оскільки, позов подано саме щодо укладення з відповідачем нового договору транспортування і обґрунтовано посиланнями на норми статтей чинного законодавства, які є обовязковими для постачальника, а не для відповідача (споживача), позовні вимоги є безпідставними і передчасними, тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 20.07.2017 р.