КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. Справа№ 910/18526/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

позивача Миколюк Р.А. довіреність № б/н від 18.05.17

відповідача Охріменко О.О. довіреність № 823 від 30.12.16

відповідача Єфімов Б.В. довіреність № 825 від 30.12.16

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду

міста Києва від 28.02.2017

у справі № 910/18526/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Етада Спрінт Лімітед (Etada Sprint Limited)

до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про визнання недійсними додаткових угод

ВСТАНОВИВ:

Етада Спрінт Лімітед (Etada Sprint Limited) (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - відповідач) про визнання недійсними додаткових угод №3 від 19.01.2015, №4 від 29.01.2015, №5 від 29.01.2015 до Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 від 03.11.2014, у зв'язку з тим, що вони були підписані від імені позивача особою, яка не була уповноважена на їх укладення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі №910/18526/16 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсною Додаткову угоду №3 від 19.01.2015 до Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 від 03.11.2014, укладеного між Етада Спрінт Лімітед (Etada Sprint Limited) та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Визнано недійсною Додаткову угоду №4 від 29.01.2015 до Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 від 03.11.2014, укладеного між Етада Спрінт Лімітед (Etada Sprint Limited) (Themistokli Dervi 39, flat/office 103, 1066 Nicosia, Cyprus) та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Визнано недійсною Додаткову угоду №5 від 29.01.2015 до Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 від 03.11.2014, укладеного між Етада Спрінт Лімітед та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь Етада Спрінт Лімітед витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2017 у справі №910/18526/16 та припинити провадження у справі №910/18526/16 у зв'язку з непідсудністю вказаної справи господарським судам.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2017, для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 у справі №910/18526/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Руденко М.А., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.05.2017.

25.05.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 25.05.2017 з'явились представники позивача та відповідача, в судовому засіданні було оголошено перерву до 15.06.2017.

15.06.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення розгляду справи.

В своєму клопотанні позивач вказував, що обґрунтовуючи прийняте рішення, судом вказується про те, оскільки довіреність від 29.09.2014, яка видана ОСОБА_6 на представництво інтересів Естада Спрінт Лімітед, зокрема на укладання від імені довірителя будь-яких правочинів, була скасована 31.12.2014, тобто до моменту укладання оспорюваних договорів, то такі обставини свідчать про відсутність підстав для визнання їх недійсними на підставі ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Позивач вказував, що апелянт посилався на те, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права України, які регулюють порядок припинення довіреностей та правові наслідки такого припинення. Позивач зазначив, що довіреність від 29.09.2014, яка видана ОСОБА_6 була видана у Республіці Кіпр. Отже, представник позивача в резолютивній частині клопотання просив суд відкласти розгляд справи з метою надання позивачу строку для подання документів, що підтверджують зміст норм права, які регулюють порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності на території республіки Кіпр.

Отже, заслухавши пояснення присутніх представників, колегія суддів дійшла висновку про зобов'язання ОСОБА_6 надати суду письмові, нотаріально засвідченні пояснення стосовно порядку видачі, строку дії, припинення та правових наслідків припинення довіреності на території республіки Кіпр. Також, було доручено належному (присутньому у даному судовому засіданні) представнику Етада Спрінт Лімітед (Etada Sprint Limited) Миколюк Руслані (довіреність № б/н від 18.05.17) вручити копію ухвали Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 ОСОБА_6, оскільки суду не відомі засоби зв'язку особисто з ОСОБА_6, а відома тільки адреса представництва.

В судовому засіданні, яке відбулось 15.06.2017 представник позивача надав суду письмове клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, витребувано вказані вище документи, також було відкладено розгляд справи на 22.06.2017.

22.06.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від представника позивача Миколюк Руслани надійшли письмові пояснення. Також, від представника позивача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи. Представником також подано клопотання про долучення до матеріалів справи афідевіт (роз'яснення) адвоката Джорджа Замбпртас від 16.06.2017 з перекладом.

22.06.2017 в судовому засіданні було оголошено перерву до 06.07.2017.

06.07.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від представника позивача Миколюк надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 06.07.2017 не з'явився представник позивача, розгляд справи було відкладено на 11.07.2017.

11.07.2017 в судовому засіданні були присутні представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення, стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, встановила наступне.

03.11.2014 між Етада Спрінт Лімітед та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було укладено Зовнішньоекономічний контракт №ЕХР031114-1 (надалі - Контракт), який був підписаний від імені Етада Спрінт Лімітед директором Наталією Анастасіу, яка діє на підставі Статуту.

25.11.2014 між Етада Спрінт Лімітед та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було укладено Додаткову угоду № 1 до Контракту, яка була підписана від імені Етада Спрінт Лімітед директором Наталією Анастасіу, яка діє на підставі Статуту.

10.12.2014 між Етада Спрінт Лімітед та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було укладено Додаткову угоду № 2 до Контракту, яка була підписана від імені Етада Спрінт Лімітед директором Наталією Анастасіу, яка діє на підставі Статуту.

19.01.2015 між Етада Спрінт Лімітед та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було укладено Додаткову угоду №3 до Контракту, яка була підписана від імені Етада Спрінт Лімітед ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від 29.09.2014.

29.01.2015 між Етада Спрінт Лімітед та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було укладено Додаткову угоду №4 та Додаткову угоду №5 до Контракту, які були підписані від імені Етада Спрінт Лімітед ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від 29.09.2014.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач вказує на недійсність Додаткових угод №3 від 19.01.2014, №4 від 29.01.2015, №5 від 29.01.2015, укладених від імені Етада Спрінт Лімітед ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від 29.09.2014, оскільки довіреність від 29.09.2014, була скасована 31.12.2014, що підтверджується Протоколом наради директорів Етада Спрінт Лімітед від 31.12.2014, про що ОСОБА_6 було повідомлено 31.12.2014 засобами факсимільного зв'язку та листом, який був надісланий 13.01.2015.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позовні вимоги у справі №910/18526/16 обґрунтовані посиланнями на відсутність повноважень на укладення Додаткових угод №3, №4 та №5 до Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 ОСОБА_6, як у особи, яка підписала вказані угоди, з огляду на скасування його довіреності відповідно до рішення Наради директорів, оформленого Протоколом від 31.12.2014.

Довіреністю від 29.09.2014 директор компанії Etada Sprint Limited Наталія Анастасіу уповноважила ОСОБА_6 «бути Представником Компанії та виконувати усі або будь-які дії, зокрема:

- Виступати в якості Представника Компанії..., розпочинати і вести переговори, заключати, змінювати, скасовувати, підписувати та виконувати будь-які контракти чи домовленості;

- Подавати судовий позов, переслідувати в судовому порядку та здійснювати процесуальні дії, які на думку Представника будуть необхідними для захисту і забезпечення дотримання інтересів і прав Компанії або її філій, захищатися від будь-яких судових переслідувань та процесуальних дій, розпочатих проти компанії або її філій, та добиватися винесення або виконання судового рішення, відмовлятися від позовних вимог...

- Підписувати, виконувати будь-які правочини та інші документи. Зовнішньоекономічний контракт №ЕХР031114-1 підписано від імені позивача ОСОБА_6 на підставі вказаної довіреності від 29.09.2014.

Довіреність на представника була датована 29.09.2014 та діяла до 30.11.2015.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що позивач уповноважував ОСОБА_6 на укладення правочинів також довіреністю від 12.01.2015, оригінал якої долучено до матеріалів справи, та яка у свою чергу надавала ОСОБА_6 повноваження, ідентичні тим, які були надані йому Довіреністю від 29.09.2014.

Таким чином на думку відповідача, з урахуванням наявності довіреності від 12.01.2015, повноваження ОСОБА_6 станом на момент укладення додаткових угод №3, 4 та 5 не були скасовані. Вказані обставини свідчать про наявність у ОСОБА_6 повноважень на укладення правочинів

Відповідно до пункту 16.4. Контракту №ЕХР031114-1, «правом, регулюючим даний контракт, є українське право».

Слід зазначити, що відповідно до норм чинного законодавства України, скасування довіреності представника, на якому ґрунтуються позовні вимоги, передбачає ряд обов'язків особи, яка видала та в подальшому скасовує Довіреність.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У відповідності до частин 2 та 3 ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано письмові пояснення, з доданими до них доказами, з яких вбачається, що ОСОБА_6 було видано дві довіреності від 29.09.2014: довіреність б/н від 29.09.2014 (яка була скасована відповідно до Протоколу від 31.12.2014) та довіреність/1 від 29.09.2014, згідно з якою ОСОБА_6 було уповноважено представляти інтереси Компанії в будь-якій країні перед органами вищої державної або місцевої влади, неурядовими організаціями та іншими підприємствами, інституціями, організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, в судах України всіх рівнів щодо подання та отримання будь-якої кореспонденції, яка стосується Компанії. Також судом було зазначено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_6 повноважень на підставі довіреності б/н від 29.09.2014 на укладення від імені Етада Спрінт Лімітед додаткових угод до вже існуючих контрактів станом на 19.01.2015 та 29.01.2015.

Однак колегія суддів не погоджується із вищенаведеним з наступних підстав.

Як було вище вказано, у відповідності до норм ЦК України, позивач мав офіційно повідомити відповідача про відкликання довіреності ОСОБА_6, вказані вище обов'язки, передбачені нормами Цивільного кодексу України, позивачем виконані не були, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідач звертав увагу суду на те, що ПАТ «ДПЗКУ» не отримувало від компанії Етада жодних повідомлень щодо скасування довіреності Представника. Відповідач вказував, що йому стало відомо про скасування довіреності лише з позовної заяви у даній справі, що надійшла на адресу ПАТ «ДПЗКУ» 07.10.2016 року.

Відповідно до вищевказаних норм ст.ст. 92 та 249 ЦК України будь-які обмеження повноважень, які могли бути застосовані компанією Етада до Представника, мали б юридичну силу у правовідносинах з ПАТ «ДПЗКУ» лише у випадку, якби позивач належним чином повідомив відповідача про наявність таких обмежень чи скасування такої довіреності. У той же час, позивачем не надано жодних доказів повідомлення ПАТ «ДПЗКУ» про скасування довіреності.

Відповідно до статті 241 ЦК України, Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

В рішенні суду було зазначено, що з наявного в матеріалах справи Протоколу наради директорів Етада Спрінт Лімітед від 31.12.2014, довіреність від 29.09.2014, видана ОСОБА_6, була скасована. Позивач стверджує, що того ж дня - 31.12.2014 засобами факсимільного зв'язку повідомив ОСОБА_6 та своє представництво в Україні про скасування довіреності від 29.09.2014, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями факсового повідомлення про відправлення кореспонденції та факсового повідомлення про отримання відправленої кореспонденції. Більше того, 13.01.2015 позивачем було направлено на адресу представника засобами потового зв'язку вказаний Протокол від 31.12.2014, в якому зазначалось про скасування довіреності від 29.09.2014, що підтверджується відміткою відділення поштового зв'язку на конверті, в якому здійснювалось відповідне міжнародне відправлення.

Однак, колегія суддів звертає увагу суду на те, що позивачем таки не було дотримано вимоги статей 92 та 249 ЦК України щодо повідомлення третіх осіб про скасування довіреності представника.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у позові та про задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в цій частині.

Щодо вимоги скаржника про припинення провадження у справі №910/18526/16 у зв'язку з непідсудністю вказаної справи господарським судам України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

У пункті 16.2 Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 від 03.11.2014 встановлено, що у випадку неможливості врегулювання спору шляхом переговорів, сторони дійшли згоди, що будь-які спори, які можуть виникнути по даному контракту або у зв'язку з ним, повинні бути врегульовані та вирішені шляхом арбітражу у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (МКАС при ТППУ) в м. Києві, в складі одного арбітра. Арбітражні процедури проводяться відповідно до Регламенту МКАС при ТППУ. Всі процеси арбітражного розгляду повинні проводитись українською мовою.

Предметом позову у справі є визнання недійсними додаткових угод №3 від 19.01.2015, №4 від 29.01.2015, №5 від 29.01.2015 до Зовнішньоекономічного контракту №ЕХР031114-1 від 03.11.2014.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15.06.1976.

Пунктом 2 частини 2 статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено, що суд, в якому порушено справу, може не визнати арбітражну угоду, якщо за законом його країни спір не може бути предметом арбітражного розгляду.

Пунктом 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на висновки Конституційного Суду України наведені у його рішенні від 10.01.2008 у справі №1-3/2008 (№1-рп/2008) (справа про завдання третейського суду), згідно чинного законодавства певне питання вирішується "судом", "у судовому порядку", "на підставі рішення суду" слід вважати, що йдеться про державні суди.

Наведене також підтверджується наданим у статті 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" визначенням поняття "суд", відповідно до якого це відповідний орган судової системи держави, на відміну від поняття "третейський суд" - одноособовий арбітр або колегія арбітрів.

Враховуючи викладене та з огляду на умови ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України виключно державними судами розглядаються спори щодо визнання правочину недійсним.

Вказані висновки суду цілком відповідають правовій позиці Верховного Суду України, наведеній у листі від 11.02.2009 "Практика застосування судами Закону України "Про третейські суди".

Так, у вказаному листі Верховний Суд України зазначив, що згідно з п. 7 ст. 6 Закону N1701-IV третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України. Таким чином, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується "судом", "у судовому порядку", "на підставі рішення суду" тощо, слід вважати, що йдеться про державні суди. Отже, відповідні питання не підлягають розгляду у третейських судах. Таким чином, виключно державними судами розглядаються справи щодо землі (відповідно до положень Земельного кодексу України (далі - ЗК), зокрема ч. 2 ст. 158 ЗК, за якою виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей); щодо визнання правочину дійсним або недійсним (відповідно до положень ЦК (зокрема, ч. 2 ст. 218, ч. 3 ст. 215 та ін.); щодо житла (відповідно до положень Житлового кодексу України (зокрема ст. 109 цього Кодексу); щодо самочинного будівництва (відповідно до положень ЦК (зокрема, ст. 376) тощо. Керуючись цим, при розгляді справ про видачу виконавчого документа на рішення третейського суду щодо таких питань, суди мають відмовляти у видачі виконавчого документа на рішення третейського суду на підставі п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону N1701-IV.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2017 у справі №910/18526/16 та про часткове задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2017 у справі №910/18526/16 скасувати.

3. В позові відмовити.

4. Стягнути з Етада Спрінт Лімітед (Etada Sprint Limited) (Themistokli Dervi 39, flat/office 103, 1066 Nicosia, Cyprus) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) 2 273,70 грн судових витрат за розгляд справи апеляційною інстанцією.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови у справі №910/18526/16 доручити Господарському суду м. Києва.

6. Матеріали справи № 910/18526/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко