ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017р. Справа № 914/943/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача-1: до відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія», м. Львів Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж», м.Світлодарськ Донецької області Приватного підприємства «Львівський ізоляторний завод», м.Львів
про: стягнення заборгованості. Ціна позову: 56 313,30 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Папроцька Б.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 10.01.2017р.);

від відповідача-1: не зявився

від відповідача-2: не зявився

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представнику позивача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія», м. Львів до відповідача-1,товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж», м.Світлодарськ Донецької області та до відповідача-2, приватного підприємства «Львівський ізоляторний завод», м.Львів про стягнення заборгованості. Ціна позову: 66 313,30 грн.

Ухвалою суду від 18.05.2017р. за даним позовом порушено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 08.06.2017р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Ухвала про порушення провадження у справі отримана відповідачем-1 23.05.2017 р. за адресою 84792, Донецька область Бахмутський район, місто Світлодарськ, будинок 80, що підтверджується наявним у справі повідомленням за № 84 8 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції та 25.05.2017 року за адресою 84110, Донецька область, м.Слав»янськ, вул.Приозерна,51, що підтверджується наявним у справі повідомленням №84 9 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

Відповідач-2 отримав ухвалу суду про порушення провадження у справі 22.05.2017 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням за №79 7 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

25.05.2017р. за вх. №18723/17 позивач подав супровідний лист з долученими документами, який суд прийняв та приєднав до матеріалів справи.

25.05.2017р. за вх. №2303/17 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, яку суд прийняв та приєднав до матеріалів справи.

07.06.2017р. за вх. №20187/17 відповідач-2 подав заяву про визнання позову в частині, яку суд прийняв та приєднав до матеріалів справи.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 08.06.2017р. забезпечив, надав усно пояснення щодо поданої 25.05.2017р. заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» 55313,30грн. основного боргу, а також з приватного акціонерного товариства «Львівський ізоляторний завод» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» 1000 грн.

Також, представник позивача надав в судовому засіданні для огляду оригінали документів, які в копіях долучені до позовної заяви, а саме: договір поруки №17/03/15-ЛІЗ від 17.03.2015р. та договір поставки №090914 від 09.09.2014р., щодо інших документів, які в копіях у справі, позивач оригіналів суду для огляду не надав.

Відповідач-1 явку повноважного представника в судове засідання 08.06.2017р. не забезпечив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 18.05.2017р. не виконав, з клопотаннями та заявами до суду не звертався.

Відповідач-2 явку повноважного представника в судове засідання 08.06.2017р. не забезпечив, 07.06.2017р. через канцелярію суду подав заяву (вх. №20187/17) про визнання позову в частині та просить розглядати справу за відсутності його повноважного представника.

Ухвалою від 08.06.2017 року суд прийняв до розгляду заяву (вх. №2303/17 від 25.05.2017р.) товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» про зменшення розміру позовних вимог; розгляд справи відклав на 03.07.17 р. на 11:30год; вимоги до сторін висвітлив в зазначеній ухвалі.

Ухвала суду від 08.06.2017 року про відкладення розгляду справи на 03.07.2017 року отримана відповідачем-1 15.06.2017 року за адресою 84792, Донецька область Бахмутський район, місто Світлодарськ, будинок 80, що підтверджується наявним у справі повідомленням за № 84 6 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

Відповідач-2 отримав ухвалу суду від 08.06.2017 року 14.06.2017 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням №79 0 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

23.06.2017 року (за вх.№22391/17) в документообігу Господарського суду Львівської області зареєстровано поданий позивачем супровідний лист №03.12-326 від 21.06.2017 року про долучення до матеріалів справи документів, а саме: копій виписок з особового рахунку позивача на підтвердження поступлення від відповідача-1 платежів за отриману продукцію; копії податкової накладної №940 від 09.09.2014 року та листів відповідача-1 до позивача за №2208 від 22.08.2014р. і за №09/09 від 09.09.2014 р.; копії вимоги позивача до відповідача-2 за №03.12-937 від 23.11.2015 р. та довідки №34-53 від 19.06.2017 року.

В судове засідання 03.07.2017 року явку повноважного представника забезпечив лише позивач. В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів (які не були подані позивачем для огляду у попередньому судовому засіданні), а також оригінали виписок з особового рахунку позивача та листи відповідача-1 до позивача за №2208 від 22.08.2014р. і за №09/09 від 09.09.2014 року.

З підстав, наведених у позовній заяві, наданих суду поясненнях та із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх.№2303/17 від 25.05.2017р.) позивач просить стягнути на його користь з відповідача-1 55 313,30 грн., а з відповідача-2 1000 грн. основного боргу. Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Відповідач-1 явку в судове засідання повноважного представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву, доказів в спростування заявлених позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача 55 313,30 грн. основного боргу суду не надав. Із заявами, клопотаннями відповідач-1 до суду не звертався.

Відповідач-2 явку повноважного представника в судове засідання 03.07.2017 року не забезпечив. У заяві про визнання позову (вх.№20187/17 від 07.06.2017 року) визнає позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 1 000,00 грн. основного боргу та просить розглядати справу за відсутності представника приватного акціонерного товариства «Львівський ізоляторний завод».

З отриманих судом Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з»ясовано:

-витяг № НОМЕР_1 станом на 08.06.2017 р., що відповідач-1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» в статусі юридичної особи включено до ЄДР, , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 84792, Донецька область, Бахмутський район, місто Світлодарськ, будинок 80; керівник (підписант) ОСОБА_2; в процесі припинення, банкрутства відповідач -1 не перебуває ;

-витяг № станом на 08.06.2017 р., що відповідач- 2 , приватне акціонерне товариство «Львівський ізоляторний завод» в статусі юридичної особи включено до ЄДР, , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 79066, місто Львів, вулиця Зелена, будинок,301 керівник (підписант) ОСОБА_3; в процесі припинення, банкрутства відповідач -2 не перебуває .

Таким чином, відомості про місцезнаходження відповідачів 1 і 2, які підтверджуються наявними у справі Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідають вказаним позивачем у позовній заяві відомостям про місцезнаходження відповідачів, а матеріали справи підтверджують отримання відповідачами ухвал суду по даній справі.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК України.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення.

Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи те, що перший та другий відповідачі були повідомлені належним чином, про дату та час розгляду справи, та те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а відтак є можливим розглянути справу згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в справі матеріалами.

Крім того, суд вбачає за необхідне зазначити і таке .

В силу ч. 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Господарським судом Львівської області порушено провадження у даній справі з дотриманням правил підсудності, визначених нормами ГПК України.

Частиною 3 статті 17 ГПК України передбачено, що справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Слід також зазначити, що при прийнятті позовної заяви господарський суд не вправі надавати оцінку підставності заявленої позивачем вимоги щодо стягнення коштів з відповідачів. Вказані обставини є розглядом справи по суті та мають відображатись в кінцевому процесуальному документі в даній справі.

Розглянувши матеріали справи , оцінивши докази у їх сукупності, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Листом вих.№2208 від 22.08.14р. товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія», у якому просило розглянути можливість здійснення поставки на адресу товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» ізоляторів ПС-120 в кількості 327 штук, ізоляторів ПС-70Е в кількості 105 штук, ізоляторів ПС-210 в кількості 287 штук для виконання робіт на Углегорській ТЕС ПАТ «Центренерго» по заміні нульових ізоляторів.

У гарантійному листі до позивача (ТОВ «Львівська ізоляторна компанія) за вих.№09/09 від 09.09.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» просило здійснити поставку ізоляторів ПС-120 в кількості 327 штук, ізоляторів ПС-70Е в кількості 105 штук, ізоляторів ПС-210 в кількості 287 штук та гарантувало оплату впродовж 30 календарних днів.

09 вересня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» (покупець, відповідач-1 у справі) та товариством з обмеженою відповідальність «Львівська ізоляторна компанія» (постачальник, позивач у справі) укладено Договір поставки №090914, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов»язується поставити товар покупцю, а покупець зобов»язується приймати продукцію, яка постачається, та оплачувати її згідно з умовами цього Договору.

Продукція постачається згідно додатків-специфікацій, які є невід»ємною частиною цього Договору (далі - Договір поставки).

Відповідно до п.1.2 Договору поставки кількість та ціна товару визначаються Специфікаціями які додаються до Договору.

Відповідно до п.3.4 на доказ поставки продукції постачальник зобов»язаний надати покупцеві наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупровідні накладні; паспорт або сертифікат якості (російською або українською мовою); за вимогою покупця - інші документи, що підтверджують якість продукції, що поставляється.

Датою поставки (п.3.5 Договору поставки) вважається дата, вказана на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Відповідно до п.3.2 Договору поставки, продукція постачається на умовах FCA м.Львів, вул.Зелена,301, згідно Incoterms 2010, а відповідно до п.3.3 Договору - зобов»язання постачальника щодо постачання продукції вважаються виконаними з моменту погрузки продукції на транспортний засіб покупця та передачі документів, зазначених у п.п.2.1, 3.4 цього Договору. Зобов»язання покупця за Договором вважаються виконаними з моменту прийняття й оплати поставленої продукції.

Ціни на продукцію зазначаються у Специфікаціях даного Договору. Вартість продукції, що поставляється, є остаточною і зміні не підлягає (п.5.1 Договору поставки).

У п.5.2 Договору поставки сторони погодили, що розрахунки за цим Договором здійснюються покупцем шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% передоплати протягом 5 днів з моменту виставлення рахунку (допускається виставлення рахунку в електронній формі).

Відповідно до п.8.1 цей Договір набирає сили в день його підписання обома сторонами і діє протягом 12 (дванадцяти) місяців, але в будь-якому випадку не менш терміну виконання сторонами всіх своїх обов»язків за Договором.

У п.8.2 Договору поставки сторони передбачили, що усі зміни і доповнення до цього Договору можуть бути внесення при письмовій згоді на це обох сторін і оформляються Додатковими угодами, що є невід»ємними частинами Договору. Специфікація є невід»ємною частиною цього Договору з моменту її підписання сторонами.

Відповідно до п.8.7 Договору поставки жодна із сторін не може передати свої права та обов»язки за цим Договором третій особі без попередньої згоди іншої сторони.

09 вересня 2014 року постачальником і покупцем підписана Специфікація 1 до Договору №090914 від 09.09.2014 року, у якій сторони погодили найменування продукції, яка повинна поставлятись за Договором, одиницю виміру цієї продукції, її кількість, ціну за одиницю в грн. без ПДВ, суму в грн. без ПДВ.

Загальна сума (вартість продукції) за специфікацією складає 131 313,30 грн.

Договір та специфікація від ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» підписана генеральним директором ОСОБА_4, від ТОВ «Енергосетьспецмонтаж» - директором ОСОБА_2, договір та специфікація завірені гербовими печатками юридичних осіб (постачальника і покупця).

09 вересня 20-14 року позивач (ТОВ «Львівська ізоляторна компанія») виписало відповідачу-1 рахунок-фактуру №288 ЛІК/14 на оплату продукції (найменування продукції у рахунку відповідає найменуванню продукції, погодженої сторонами у специфікації 1), на загальну суму 131 313,30 грн. У рахунку-фактурі, як підстава поставки, міститься посилання на Договір №090914 від 09.09.14 р., на умови поставки FCA згідно Incoterms 2010. Крім того у рахунку-фактурі встановлений термін оплати - 21.10.2014 року.

Рахунок-фактура підписаний комерційним директором ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» та головним бухгалтером товариства, завірений гербовою печаткою товариства.

09 вересня 2014 року ТОВ «Енергосетьспецмонтаж» на ім»я директора товариства ОСОБА_2 видало довіреність №34 на отримання від ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» продукції згідно рахунку-фактури №288 ЛІК/15 від 09.09.2014 року (найменування продукції, одиниці виміру, кількість відповідають відомостям про продукцію у рахунку-фактурі та у специфікації 1 до Договору поставки).

Суд оглянув оригінал довіреності №34 від 09 вересня 2014 року та з»ясував, що довіреність підписана ОСОБА_2 (як керівником товариства та особою, яка уповноважена на отримання продукції від позивача), головним бухгалтером товариства та завірена гербовою печаткою ТОВ «Енергосетьспецмонтаж».

Обумовлену у Специфікації 1 до Договору поставки продукцію, яка вказана у рахунку-фактурі №288 ЛІК/15 від 09.09.2014 року і на отримання якої відповідач- 1 видав довіреність №34 від 09 вересня 2014 року на ім»я ОСОБА_2, ТОВ «Енергосетьспецмонтаж» отримало від ТОВ «Львівська ізоляторна компанія» по накладній №296-311 від 9 вересня 2014 року. Підстава поставки, зазначена у накладній, - Договір №090914 від 9 вересня 2014 року. Продукцію від постачальника отримала уповноважена за довіреністю №34 від 09.09.2014 року особа - ОСОБА_2, що засвідчила своїм підписом на накладній. Продукція отримана без будь-яких зауважень та претензій покупця до постачальника щодо її найменування, кількості, якості та вартості.

У матеріалах справи є також копія податкової накладної, яка додатково (до перелічених вище документів) підтверджує вчинення господарської операції 09 вересня 2014 року по поставці позивачем відповідачу-1 продукції за Договором № 090914 від 09.09.14 р., загальною вартістю 131 313,00 грн.

Відповідач-1 (ТОВ «Енергосетьспецмонтаж») перерахував позивачу платіжним дорученням №190 від 23.10.2014 р.15 000,00 грн. та платіжним дорученням №228 від 13.11.2014 року - 50 000,00 грн., вказавши у графі «призначення платежу», що кошти є оплатою за ізолятори згідно рахунку №288 ЛІК/14 від 09.09.2014 року, у т.ч. ПДВ 20%.

Таким чином, залишок боргу після вчинених платежів склав 66 313,30 грн.

10 березня 2016 року між дочірнім підприємством «Електротехізоляція» Міжнародної компанії «ОСОБА_5 Інк» (боржник 1), товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» (боржник 2) та товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (кредитор) укладено Договір про переведення боргу та заліку зустрічних однорідних вимог.

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, боржник 1 переводить свій борг (зобов»язання) перед боржником 2 в сумі 10 000,00 грн., а кредитор замінює боржника 1 у даному зобов»язанні і приймає на себе зобов»язання боржника 1. (п.1.1).

Відповідно до п.1.2 боржник 2 визнає борг перед кредитором за Договором №090914 від 09.09.2014р., укладеним між боржником 2 і кредитором, в сумі 66 313,00 грн.

Після переведення боржником 1 боргу на суму 10 000,00 грн. в користь кредитора сума заборгованості боржника 2 перед кредитором, зазначена у п.1.2 цього Договору, зменшується на суму 10 000,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та у результаті становить 56 313,30 грн. (п.1.3).

Зарахування зустрічних однорідних вимог зазначене у п.1.3 цього Договору не тягне за собою жодних інших змін умов Договору №090914 від 09.09.2014 р., укладеного між боржником 2 і кредитором (п.1.4).

Відповідно до п.1.2 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань за цим Договором.

Згідно із ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог

У заяві про зменшення позовних вимог (вх.№2303/17 від 25.05.17р.), посилаючись на зменшення суми заборгованості ТзОВ «Енергосетьспецмонтаж» перед ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» на 10 000,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за трьохстороннім Договором про переведення боргу та заліку зустрічних однорідних вимог від 10.03.2016 року, позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути на його користь з відповідача-1 основний борг в сумі 55 313,30 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 17 березня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Львівський ізоляторний завод» (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (кредитор) було укладено Договір поруки №17/03/15-ЛІЗ (далі Договір поруки), відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов»язується частково відповідати перед кредитором за виконання зобов»язань товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж», , м.Слов»янськ, вул.Приозерна,51 (далі по тексту договору боржник), що виникли з Договору поставки №090914 від 09.09.2014р. (надалі основний договір), який був укладений між кредитором та боржником.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов»язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не може перевищувати розміру визначеного в п.2.2 цього договору.

Відповідно до п.2.2, розмір відповідальності поручителя перед кредитором за виконання зобов»язання боржником за основним договором становить в сумі 1000 грн.

Поручитель не несе перед кредитором відповідальності у вигляді штрафу, процентів, неустойки, нарахованих на суму основного боргу та відшкодування збитків, завданих несплатою основного боргу, забезпеченого цим договором поруки (п.2.3).

При порушенні боржником зобов»язання перед кредитором за основним договором, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання зобов»язання. До вимоги додаються копії підтверджуючих документів (п.3.1).

Поручитель зобов»язується виконати відповідне зобов»язання протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання вимоги кредитора та підтверджуючих документів (п.3.2).

У випадку порушення своїх зобов»язань за цим Договором сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов»язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (п.4.1).

Відповідно до п.5.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 (трьох) років з дня укладення цього договору, але не раніше остаточного виконання сторонами своїх зобов»язань за ним.

Умови даного Договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін та з обов»язковим складанням письмового документу (п.5.2).

У випадках, не передбачених даним Договором, сторони керуються нормами чинного законодавства (п.5.5).

Договір підписаний генеральними директорами ПАТ «Львівський ізоляторний завод» та ТОВ «Львівська ізоляторна компанія», завірений гербовими печатками юридичних осіб.

У Вимозі №03.12-937 від 23.11.2015 року, адресованій поручителю, позивач вимагав протягом 7-ми днів з дня отримання цієї вимоги перерахувати на його рахунок 1000 грн., мотивуючи тим, що відповідач-1 порушив зобов»язання за Договором поставки №090914 від 09 вересня 2014 року і не оплатив отриману продукцію у встановлені договором строки, відповідно зобов»язання по оплаті 1000,00 грн. виникає у поручителя на підставі Договору поруки №17/03/15-ЛІЗ від 17 березня 2015 року.

У заяві про зменшення позовних вимог (вх.№ 2303/17 від 25.05.17р.) позивач просить стягнути на його користь з відповідача- 2 кошти в сумі 1000 грн.

У заяві (вх.№20187/17 від 07.06.2017 р.) відповідач -2 визнає повністю позовні вимоги позивача до нього про стягнення 1000 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про часткову відмову в позові, виходячи з наступного.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови , на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору, закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, є зобов'язанням.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, поняття належного виконання зобовязання охоплює виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем-1 укладено двосторонній Договір поставки №090914 від 09 вересня 2014 року відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов»язувався поставити товар покупцю (відповідачу-1), а покупець зобов»язувався приймати продукцію, яка постачається, та оплачувати її згідно з умовами цього Договору. Сторони узгодили, що продукція постачається згідно додатків-специфікацій, які є невід»ємною частиною цього Договору поставки. Відповідно до п.1.2 Договору кількість та ціна товару визначаються Специфікаціями які додаються до Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав зобов»язання за Договором, поставивши відповідачу-1 продукцію, яка погоджена ними у Специфікації 1. Відповідач прийняв продукцію по накладній №296-311 від 9 вересня 2014 року , загальною вартістю 131 313,30 грн., без будь-яких зауважень та претензій щодо її найменування, кількості, ціни та якості.

Наведене підтверджується: довіреністю відповідача-1 на отримання від позивача продукції за №34 від 09 вересня 2014 року, рахунком-фактурою №288 ЛІК/14 від 09.09.2014 р., накладною №296-311 від 9 вересня 2014 року, податковою накладною від 09.09.2014 р. №904.

Відповідач-1 перерахував позивачу платіжним дорученням №190 від 23.10.2014 р.15 000,00 грн. та платіжним дорученням №228 від 13.11.2014 року - 50 000,00 грн. , вказавши у графі «призначення платежу», що кошти є оплатою за ізолятори згідно рахунку №288 ЛІК/14 від 09.09.2014 року, у т.ч. ПДВ 20%.

Таким чином, залишок боргу після вчинених платежів склав 66 313,30 грн.

Відповідно до п.8.7 Договору поставки жодна із сторін не може передати свої права та обов»язки за цим Договором третій особі без попередньої згоди іншої сторони.

Із врахуванням застереження в п.8.7 Договору поставки, 10 березня 2016 року між дочірнім підприємством «Електротехізоляція» Міжнародної компанії «ОСОБА_5 Інк» (боржник 1), товариством з обмеженою відповідальністю ««Енергосетьспецмонтаж» (боржник 2) та товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (кредитор) укладено Договір про переведення боргу та заліку зустрічних однорідних вимог, за наслідками виконання якого , що вказує позивач у заяві №2303/17 від 25.05.17р., сума заборгованості ТзОВ «Енергосетьспецмонтаж» перед ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» зменшилась на 10 000,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог і склала 55 313,30 грн.

Відповідач-1 не заперечив і не спростував належними та допустимими доказами наявності у нього перед позивачем боргу в сумі 55 313,30 грн. за отриману по Договору поставки №090914 від 09 вересня 2014 року продукцію.

Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ч.2 ст.530 ЦК України , якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п.5.2 Договору поставки сторони погодили, що розрахунки за цим Договором здійснюються покупцем шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника передоплати протягом 5 днів з моменту виставлення рахунку.

Рахунок-фактура №288 ЛІК/14 виписаний постачальником в день поставки товару по накладній №296-311, тобто 09 вересня 2014 року. Часткові оплати за отриманий товар покупець (відповідач- 1) здійснив 23.10.2014 р. і 13.11.2014 року. Таким чином передоплату за отриману продукцію відповідач-1 не здійснював. Крім того, відповідно до умов п.3.5 Договору поставки датою поставки продукції вважається дата, вказана на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, а відповідно до умов в п.3.4 - на доказ поставки продукції постачальник зобов»язаний надати покупцеві товаросупровідні документи, згідно переліку в цьому пункті договору, у який (перелік) включені такі документи як рахунок-фактура, податкова накладна та накладна.

Відповідач- 1 не заперечив, що отримав від постачальника в день поставки продукції , зокрема, примірник накладної №296-311 від 09.09.2014 року так і рахунок-фактуру №288 ЛІК/14 від 09.09.2014 року. Тим більше, в рахунку-фактурі зазначена дата його виставлення 09.09.2014 року, а довіреність відповідача -1 за №34 на отримання продукції від позивача виписана 09.09.2014 р. і містить посилання на рахунок-фактуру №288 ЛІК/14 від 09.09.2014 р. Відповідач-1, як вбачається із платіжних доручень, прийняв рахунок-фактуру до виконання та частково оплатив його в сумі 65 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст..692 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядних документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 ЦК України не визначена форма предявлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка-фактури тощо.

У рахунку-фактурі №288 ЛІК/14 від 09.09.2014 року, який фактично є формою предявлення вимоги, позивачем вказано, що 100% оплата продукції має бути проведена протягом 30 банківських днів з моменту поставки товару, термін оплати 21.10.2014 року.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Виходячи з дати поставки продукції (09.09.2014р.) та встановленого позивачем у рахунку-фактурі строку для оплати поставленої продукції, суд встановив, що відповідач-1 повинен був провести повний розрахунок з позивачем за отриману продукції включно по 21.10.2014 року. Саме ця дата і вказана як «термін оплати» у рахунку-фактурі №288 ЛІК/14.

Однак, зобовязань за Договором поставки в частині оплати отриманої продукції відповідач-1 не виконав.

Виходячи із вищенаведеного, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення на його користь з відповідача-1 55 313,30 грн. основного боргу є підставна, обґрунтована та така, що підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача- 2 (поручителя) 1000,00 грн., то суд не вбачає наявності правових підстав для її задоволення.

За умовами договору поруки №17/03/15-ЛІЗ від 17 березня 2015 року поручитель зобов»язується частково відповідати перед кредитором за виконання зобов»язань товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж», , м.Слов»янськ, вул.Приозерна,51 (далі по тексту договору боржник), що виникли з Договору поставки №090914 від 09.09.2014р. (надалі основний договір), який був укладений між кредитором та боржником; поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов»язання, але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не може перевищувати розміру визначеного в п.2.2 цього договору; відповідно до п.2.2, розмір відповідальності поручителя перед кредитором за виконання зобов»язання боржником за основним договором становить в сумі 1000 грн.

При порушенні боржником зобов»язання перед кредитором за основним договором, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання зобов»язання. До вимоги додаються копії підтверджуючих документів ( п.3.1). Поручитель зобов»язується виконати відповідне зобов»язання протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання вимоги кредитора та підтверджуючих документів (п.3.2).

Відповідно до п.5.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 (трьох) років з дня укладення цього договору, але не раніше остаточного виконання сторонами своїх зобов»язань за ним.

У випадках, не передбачених даним Договором, сторони керуються нормами чинного законодавства ( п.5.5).

Згідно із ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки за змістом приписів статей 553, 554 ЦК України укладається кредитором за зобов'язанням, яке забезпечується порукою, і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником (стороною) в зобов'язанні, забезпеченому порукою. Законодавством України не передбачено і не випливає зі змісту правовідносин поруки обов'язку кредитора або поручителя за договором поруки отримувати згоду боржника на укладення такого договору (див. постанови Вищого господарського суду України від 07.09.2010 №53/86-09, від 07.09.2010 №14/212пд).

Згідно із частиною четвертою статті 559 цього Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Таким чином, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов»язань за ним не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

День настання строку виконання основного зобов»язання 21.10.2014 року.

Відповідно, позивач повинен був звернутися до поручителя з вимогою про оплату 1000 ,00 грн. протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме - по 21.04.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що з вимогою №03.12-937 від 23.11.2015 року про оплату 1000,00 грн. позивач звернувся до відповідача -2 аж 25.11.2015 року (вимога зареєстрована відповідачем -2 за вх.№69 25.11.2015р.), тобто звернення мало місце після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постановах Верховного Суду України від 17.09.2014р. у справі №6-352цс15 та від 17.02.2016р. у справі №6-1844цс15 наведено правову позицію з приводу застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України, яку суд вважає за необхідне врахувати при розгляді даної справи. Так, як зазначає Верховний Суд України, строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Із позовом у даній справі №914/943/17 ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» звернулося до суду 15.05.2017 року, тобто із пропуском визначеного ч. 4ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, що є підставою для визнання поруки припиненою. При цьому, факт направлення вимоги №03.12-937 від 23.11.2015 року жодним чином не впливають на сплив цього шестимісячного строку, оскільки такий є строком існування зобов'язання поруки, а не строком для захисту порушеного права.

Вказана обставина, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позову до відповідача -2 про стягнення з нього на користь позика 1 000,00 грн. боргу.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин позов відлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони (позивача і відповідача-1) пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 1,2,4-3,12,32,33,34,36,43,44,49,75,82,84,85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосетьспецмонтаж» (, місцезнаходження юридичної особи за адресою :84792, Донецька область, Бахмутський район, місто Світлодарськ, будинок 80) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (; місцезнаходження юридичної особи за адресою:79000, місто Львів, вулиця Новаківського О., будинок 14) 55 313,30 грн. основного боргу та 1 571,59 грн. судового збору.

3. В задоволенні вимоги про стягнення з приватного підприємства «Львівський ізоляторний завод» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» 1000,00 грн. відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2017р.

Суддя Кітаєва С.Б.