КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа№ 910/4385/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Ліповуз Д.І. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі № 910/4385/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант"

про відшкодування 49 000,00 грн. в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі № 910/4385/17 припинено провадження у справі в частині стягнення 39 180,34 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» частково не погоджується з вказаним рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та вважає, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Скарга вмотивана тим, що першою інстанцією при постановленій вказаного рішення не було враховано, що транспортний засіб. застрахований у позивача згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, а не Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, відповідно, при настанні страхового випадку, передбаченого Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, в даному випадку по ризику «ДТП», позивач керується відповідними нормами права, а саме Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Правилами страхування та Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, а не Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ».

Апелян вказує, що твердження суду, що відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення коефіцієнту фізичної о зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КІЗ, строк експлуатації яких не перевищу є: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ, то звертаємо увагу апеляційного суду на той факт, що згідно свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу «Геллі» державний реєстраційний № НОМЕР_1 рік випуску автомобіля - 2013 (як самостійно в рішенні зазначає суд) і на момент ДТП (8 червня 2016 року) строк його експлуатації не перевищував навіть п'яти років.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 року колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 12.07.2017 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.07.2017 року у зв'язку з перебування судді Михальської Ю.Б. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.03.2017 року у зв'язку з перебування судді Скрипки І.М. на лікарняному, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Куксов В.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 року колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи відкладено до 19.04.2017 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.04.2017 року у зв'язку з перебування судді Михальської Ю.Б. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року у визначеному складі колегії суддів апеляційна скарга прийнята до провадження.

Позивач, згідно з поданим до суду 11.07.2017 року заявою, просить апеляційний суд розгляд апеляційної скарги провести за відсутності представника апелянта.

Відповідач, згідно з поданим до суду 12.07.2017 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі № 910/4385/17 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач до судового засідання, що відбулось 12.07.2017 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

28.01.2016 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: "Gelly", державний номер НОМЕР_1.

08.06.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Gelly", державний номер НОМЕР_1, та автомобіля "ДЕО", державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6.

Згідно з постановою Київського районного суду міста Харкова від 06.09.2016 року особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_6.

Майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля «ДЕО», державний номер НОМЕР_3, застраховані товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" за полісом АЕ/6787347 (далі Договір-2). Умовами Договору-2 передбачено ліміт за шкоду майну у розмірі 50000,00 грн., франшизу - 1000 грн..

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт, за якими до виплати підлягає 67000,27 грн..

30.06.2016 страховик виплатив страхувальнику 59800,27 грн. страхового відшкодування.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є відшкодування шкоди у розмірі 49000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України від 12.07.2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

В силу ст. 7 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в даному випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано на законодавчому рівні, визначивши Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механічними, визначені Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст даної статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996 року, № 85/96-ВР "Про страхування", і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача страхувальнику шкоди (суброгація).

Однак, даними нормами не визначено межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто розмір страхової суми, яку страховик зобов'язаний виплатити. З огляду на це посилання позивача на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" як на законодавчі приписи, які покладають на відповідача обов'язок сплатити всю суму відновлювального ремонту, є безпідставним, оскільки обов'язок з відшкодування шкоди не є предметом правового регулювання цих норм. Крім того, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною і її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Відповідальність страховика полягає у виконанні обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником, у межах страхових сум. Межі страхового відшкодування, тобто розмір грошової суми, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, визначаються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та відповідним страховим полісом, що є єдиною формою внутрішнього договору страхування.

Шкода є економічною кількісною категорія, що виражає вартість збитків. Встановлюючи межі відшкодування шкоди, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" також визначає порядок визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, що її заподіяла.

За загальним правилом, яке наведено у ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісів, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Витрати, які є складовою шкоди як вартісного вираження збитків при пошкодженні транспортного засобу і підлягають відшкодуванню, визначенні ст. 29 Законом України "Про страхування", витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід розмежовувати реальні збитки, заподіяні транспортному засобу, які фактично поніс страховик і право на які у нього виникло на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", та збитки у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, обов'язок відшкодування яких виник у страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001 року, № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Отже, розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов'язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на це, забезпечення наданого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов'язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов'язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Таким чином, у позивача до відповідача виникло право вимагати відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля "Gelly", державний номер НОМЕР_1, розмір яких повинен визначатись з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Частинами 1 та 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки, виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Осо'., не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Отже, оскільки Відповідачем у цьому спорі є не особа, яка завдала шкоди. страховик, у якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, у даній справі перш за все варто зазначити, що відносини, що склалися між сторонами у зв'язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АЕ/6787347 врегульовані спеціальним законом Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов'язкові страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транснор-іних засобів», якщо норми даного Закону передбачають інше, ніж положення інших акти; цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Тобто, саме спеціальним законом, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульований порядок виплати страхового відшкодування за полісом № АЕ/6787347.

Автомобіль "Gelly", державний номер НОМЕР_1, має такі характеристики: рік випуску 2013, пробіг 60817 км., дата введення в експлуатацію з 01.01.2013 року, використовується в режимі таксі.

Відповідно до п. 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна та Мінюсту від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (ЕЗ) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з п. 7.39. Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Зі змісту наданого позивачем звіту № 91/06/16 про оцінку колісного транспортного засобу від 23.06.2017 року, не вбачається, що суб'єкт оцінювання визначив значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (ЕЗ).

Тоді, як відповідно до консультації № 82-R/27/4 від 18.01.2017 року, складеної ТОВ "ПП "Селтим", на замовлення відповідача, коефіцієнт фізичного зносу деталей дорівнює 0,526.

Крім того, відповідно до ст. 36.2 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Оскільки позивач перерахував страхове відшкодування потерпілій особі, розмір оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Під час розгляду справи в суді відповідач відшкодував позивачеві 39180,34 грн. (23403,85 (вартість деталей зі зносом) + 5337,49 грн. (вартість робіт) - 11439 грн. (вартість матеріалів для ремонту) - 1000 грн. (франшиза).

Тому, суд пешої інстанції вірно припиняє провадження у справі в частині стягнення 39180,34 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору. В іншій частині позовних вимог судом першої інстанції вірно відмовляє.

Таким чином, заперечення позивача не знайшли підтвердження зібраними у матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення позивача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2017 року у справі № 910/4385/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2017 року у справі № 910/4385/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2017 року у справі № 910/4385/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 року у справі № 910/4385/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4385/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко