ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.2017 Справа № 904/6310/17
За позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м.Кривий Ріг

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м Кривий Ріг

про стягнення 78 914,57 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Петрушкевич О.В. - довіреність № 1 від 03.01.17;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 78 914,57 грн., з яких 68747, 82 грн. - основний борг, 2185, 13 грн. - пеня, 6487, 86 грн. - збитки від інфляції, 1493, 76 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору № 3561 від 29.03.2002 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

Ухвалою суду від 01.06.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено у засіданні на 20.06.2017.

Ухвалою суду від 20.06.2017 розгляд справи було відкладено на 10.07.2017.

Представник позивача у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Справа розглядається за наявними матеріалами, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 10.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Криворізьким підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (правонаступником якого є Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (а.с. 59), далі - позивач, постачальник) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідачем, споживач) 29.03.2002 було укладено договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання № 3561 (далі - договір).

Згідно п. 1.2 договору, постачальник зобов'язується відпускати споживачу теплову енергію згідно СНиП 2.04.07-86 для потреб централізованого опалення та СНиП 2.04.01-85 для потреб гарячого водопостачання будівель.

Згідно таблиці 2, яка є невід'ємною частиною договору, об'єктом тепло споживання є нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відповідно до п.2.1 договору, облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом за їх відсутності.

Договір укладається з 15.01.2002 року по 31.12.2002 року та діє протягом року, у випадку ненадходження від сторін заяв про розірвання договору не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку договору, договір вважається пролонгованим на наступний рік.

Відповідно до положень ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно матеріалів справи, за період з 01.02.2015 по 24.03.2017, позивач поставив відповідачу теплову енергію на суму 68747, 82 грн., що підтверджується рахунками за теплову енергію, які надані до матеріалів справи (а.с.32-44), та копіями актів про включення та виключення централізованого опалення до об'єкту теплоспоживання в спірний період (а.с.13-17).

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата за спожиту теплову енергію здійснюється у грошовій формі, векселями, взаємозаліками. Форма оплати попередньо узгоджується перед кожною сплатою. Споживач сплачує відпущену теплову енергію протягом 14 днів після отримання рахунка постачальника (п. 3.1-3.2 договору).

Однак, відповідач порушив умови договору і не оплатив вартість отриманих послуг. Станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем складає 68747, 82 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми основного богу в розмірі 68747, 82 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, відповідно до п. 3.2 договору, у випадку несплати споживачем після спливу 14 днів рахунку з дня отримання рахунку постачальника, споживач сплачує пеню у розмірі1,0 % за кожен день прострочки від загальної суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

За порушення умов договору позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 2185, 13 грн. за наступним рахунком:

574, 07 грн. - за рахунком від 30.11.2016 від суми боргу в розмірі 5174, 87 грн. за період з 20.12.2016 по 15.05.2017;

606, 03 грн. - за рахунком від 31.12.2016 від суми боргу в розмірі 7263, 20 грн. за період з 25.01.2017 по 15.05.2017;

594, 43 грн. - за рахунком від 31.01.2017 від суми боргу в розмірі 9971, 00 грн. за період з 25.02.2017 по 15.05.2017;

329, 62 грн. - за рахунком від 28.02.2017 від суми боргу в розмірі 7999, 40 грн. за період з 21.03.2017 по 15.05.2017;

80, 98 грн. - за рахунком від 31.03.2017 від суми боргу в розмірі 4372, 21 грн. за період з 20.04.2017 по 15.05.2017.

Розрахунок пені наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, однак невірно врахував періоди. За рахунком на суму 9971,00 грн. позивач початок періоду прострочення почав нараховувати з 25.02.17- це вихідний день, субота. Тому, за цим рахунком пеню слід нараховувати за період з 27.02.17 по 15.05.17. За розрахунком суду розмір пені за всіма заявленими рахунками всього складає 2169,84 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені слід задовольнити частково в сумі 2169,84 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із цим, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1493, 76 грн. за наступним рахунком:

38,26 грн.- за рахунком від 28.02.15 від суми боргу в розмірі 591,50 грн. за період з 20.03.2015 по 15.05.2017;

177,49 грн.- за рахунком від 30.11.15 від суми боргу в розмірі 4234,17 грн. за період з 22.12.2015 по 15.05.2017;

278,78 грн.- за рахунком від 31.01.16 від суми боргу в розмірі 9991,94 грн. за період з 25.02.2016 по 15.05.2017;

207,56 грн.- за рахунком від 29.02.15 від суми боргу в розмірі 6081,61 грн. за період з 26.03.2016 по 15.05.2017;

165,20 грн.- за рахунком від 31.03.16 від суми боргу в розмірі 5229,84 грн. за період з 26.04.2016 по 15.05.2017;

20,40 грн.- за рахунком від 30.04.16 від суми боргу в розмірі 698,45 грн. за період з 25.05.2016 по 15.05.2017;

62,51грн. - за рахунком від 30.11.2016 від суми боргу в розмірі 5174, 87 грн. за період з 20.12.2016 по 15.05.2017;

66,26 грн. - за рахунком від 31.12.2016 від суми боргу в розмірі 7263, 20 грн. за період з 25.01.2017 по 15.05.2017;

65,56 грн. - за рахунком від 31.01.2017 від суми боргу в розмірі 9971, 00 грн. за період з 25.02.2017 по 15.05.2017;

36,82 грн. - за рахунком від 28.02.2017 від суми боргу в розмірі 7999, 40 грн. за період з 21.03.2017 по 15.05.2017;

9,34 грн. - за рахунком від 31.03.2017 від суми боргу в розмірі 4372, 21 грн. за період з 20.04.2017 по 15.05.2017.

Розрахунок 3% річних наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, однак не правильно враховує періоди нарахувань.

За рахунком на суму 6081,61 позивач початок прострочення почав нараховувати з 26.03.16- це вихідний день, субота. За цим рахунком відсотки слід нараховувати за період з 27.02.17 по 15.05.17.

За рахунком на суму 9971,00 грн. позивач початок періоду прострочення почав нараховувати з 25.02.17- це також вихідний день, субота. За цим рахунком відсотки слід нараховувати за з 27.02.17 по 15.05.17.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір 3% річних за всіма заявленими рахунками всього складає 1491,12 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3 % річних слід задовольнити частково на суму 1491,12 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції в розмірі 6487, 86 грн. за період квітень 2015 - квітень 2017 за всіма рахунками. Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок. Тому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 6487,86 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 193, 275 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9; ідентифікаційний код 03342184) суму основного боргу в розмірі 68747, 82 грн., пеню в розмірі 2169,84 грн., 3% річних в розмірі - 1491,12 грн., втрати від інфляції в розмірі - 6487, 86 грн., судовий збір в розмірі 1599,64 грн.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 17.07.2017

Суддя М.О.Ніколенко