ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 918/324/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг

до Приватного підприємство "Теплогазбуд"

про стягнення заборгованості в сумі 102 574 грн. 80 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 7 від 03.01.2017 р.;

від відповідача - керівник ОСОБА_2

У судовому засіданні 17 липня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 травня 2017 року Комунальне Рівненське шляхово-експлуатаційне управління автомобільних доріг звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства "Теплогазбуд" про стягнення заборгованості в сумі 102 574 грн. 80 коп., з яких 90 000 грн. 00 коп. основний борг, 1 684 грн. 80 коп. 3% річних та 10 890 грн. 00 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 17 травня 2017 року позовну заяву № 284 від 15.05.2017 року прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/324/17, розгляд якої призначено на 29 травня 2017 року.

26 травня 2017 року від позивача на адресу суду надійшла заява про те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. Крім того, надійшло клопотання про долучення оригіналу квитанції від 16.05.2017 року № 7118 про направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Ухвалою суду від 29 травня 2017 року розгляд справи відкладено на 26 червня 2017 року.

У судове засідання 26 червня 2017 року представник позивача не з'явився, однак 23.06.2017 р. від останнього через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 26 червня 2017 року розгляд справи відкладено на 17 липня 2017 року.

17 липня 2017 року від Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач повідомив, що відповідачем частково погашено заборгованість в сумі 9 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1033 від 16.05.2017 року на суму 5 000 грн. 00 коп. та №983 від 31.05.2017 року на суму 4 000 грн. 00 коп., копії яких долучено до матеріалів справи та просить стягнути з Приватного підприємства "Теплогазбуд" 95 538 грн. 60 коп., з яких 81 000 грн. 00 коп. основний борг, 1 749 грн. 60 коп. 3% річних та 12 789 грн. 00 коп. інфляційні втрати. Заява прийнята судом до розгляду, оскільки відповідає вимогам ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 17 липня 2017 року позовні вимоги підтримав за підстав вказаних у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

У судовому засіданні 17 липня 2017 представник відповідача визнав суму основного боргу та заперечив проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2016 року між Комунальним Рівненським шляхово-експлуатаційним управлінням автомобільних доріг (надалі Продавець) та Приватним підприємством "Теплогазбуд" (надалі Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №ЗА-280311, відповідно до п. 1.1. якого продавець за даним договором зобовязався продати, а покупець прийняти а/бетон за ціною 1 350 грн. за тону.

У відповідності до п. 2.1. договору оплата проводиться на протязі 5 банківських днів після отримання покупцем товару.

Згідно з п.2.2. договору доставка продукції проводиться транспортом покупця та за його кошти. Прийом продукції по якості проводиться в момент її отримання покупцем від продавця.

Відповідно до п.4.1. договору покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця в термін визначений умовами договору.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2016 року.

Договір підписаний уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору через заступника директора Приватного підприємство "Теплогазбуд" ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреностей №73 від 21.08.2015р., №79 від 02.09.2015р., №37 від 20.04.2016р., №46 від 27.05.2016р. згідно видаткових накладних №АЗ-0000087 від 31.08.2015р., №АЗ-0000098від 09.09.2015р., №АЗ-0000020 від 29.04.2016р., №АЗ-0000039 від 31.05.2016р., Комунальне Рівненське шляхово-експлуатаційне управління автомобільних доріг передало, а Приватне підприємство "Теплогазбуд" прийняло товар на загальну суму 210 402 грн. 00 коп., що стверджується матеріалами справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даного договору.

Судом встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар в сумі 129 402 грн. 00 коп..

Таким чином, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог на день прийняття рішення за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 81 000 грн. 00 коп.. В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем суми заборгованості.

Крім того, позивачем за неналежне виконання умов договору в частині проведення розрахунків, на підставі ст. 625 ЦК України за період з 14.09.2016р. по 16.05.2017р. нараховано 1 749 грн. 60 коп. 3% річних та 12 789 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як передбачено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 81 000 грн. 00 коп. основного боргу обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції, нарахованих на суму основного боргу, суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір 3% річних становить 1 809 грн. 72 коп., при заявленому 1 749 грн. 60 коп.. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі 1 749 грн. 60 коп..

У відповідності до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір інфляційних втрат становить 12 574 грн. 10 коп., при заявленому 12 789 грн. 00 коп.. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка за розрахунком суду складає 12 574 грн. 10 коп..

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат в сумі 12 789 грн. 00 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 12 574 грн. 10 коп.. У решті позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат в сумі 214 грн. 90 коп. відмовити.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства "Теплогазбуд" заборгованості за поставлений товар в сумі 81 00 грн. 00 коп., 1 749 грн. 60 коп. 3% річних та 12 574 грн. 10 коп. інфляційних втрат. У решті позовних вимог необхідно відмовити, а саме в стягненні 214 грн. 90 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 596 грн. 40 коп..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Теплогазбуд" (33025, м. Рівне, вул. М.Чурай, буд. 9, ) на користь Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 25, ) 81 000 грн. (вісімдесят одна тисяча) грн. 00 коп. основного боргу, 1 749 (одна тисяча сімсот сорок девять) грн. 60 коп. 3% річних, 11 469 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят девять) грн. 10 коп. інфляційних втрат та 1 596 (одна тисяча пятсот дев'яносто шість) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

У решті позовних вимог в частині стягнення 214 грн. 90 коп. інфляційних втрат відмовити.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 20 липня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 25);

3 - відповідачу рекомендованим (33025, м. Рівне, вул. М. Чурай, 9).