ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2017 р. Справа № 911/198/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл»

про стягнення 49 487,00 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 12.01.2017);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 01/09-2016 від 01.09.2016).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокат» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» (далі відповідач) про стягнення 49 487 грн. заборгованості, з яких: 40 000 грн боргу за договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) № ДГ-12253 від 08.10.2015, 6 030,69 грн пені, 2 825,31 грн інфляційних втрат, 631 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення сплачених на виконання договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) № ДГ-12253 від 08.10.2015 коштів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.01.2017 порушено провадження у справі № 911/198/17, розгляд справи призначено на 03.02.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.02.2017 розгляд справи відкладено на 03.03.2017.

15.02.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, зменшення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних, пені та інфляційних і збільшення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами (вх. № 3529/17 від 15.02.2017), згідно якої останній на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України змінив підставу позову, уточнив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 40 675,06 грн, з яких: 40 000 грн безпідставно отриманих коштів та 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами. Вказана заява прийнята судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.03.2017 на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 31.03.2017.

17.03.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами (вх. № 5808/17 від 17.03.2017), згідно якої останній просив суд стягнути з відповідача 40 675,06 грн, з яких: 40 000 грн безпідставно отриманих коштів та 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 000 грн витрат на оплату послуг адвоката.

У судовому засіданні 31.03.2017 представник позивача повністю підтримав уточнені позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

08.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокат» (Покупець) укладено договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) № ДГ-12253, за умовами якого постачальник зобовязався організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту покупця, а покупець приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали (ПММ).

Згідно п. 1.4. договору розрахунки за відпущені через роздрібну мережу АЗС ПММ за договором, здійснюється виключно у безготівковій формі.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.3.1., 2.3.3. договору розрахунки та відпуск пального за електронного паливною карткою (смарт-картка) грошова. Покупець перераховує у безготівковому вигляді грошові кошти в якості передплати за ПММ на банківський рахунок постачальника у розмірі за домовленістю сторін. Поповнення старт-карток грошових здійснюється шляхом зарахування постачальником на умовний рахунок покупця відповідної грошової суми, що попередньо була перерахована покупцем на банківський рахунок постачальника, з відміткою в призначенні платежу, що це є попередня оплата за ПММ, що відпускаються за електронною смарт-картою грошовою згідно з відповідним договором. В день перерахування покупцем на банківський рахунок постачальника відповідної суми попередньої оплати за ПММ постачальник видає покупцю податкову накладну на суму передплати.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. договору та закінчується 31.12.2016. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.п. 6.1., 6.2., 6.3. договору).

Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним на виконання договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) № ДГ-12253 від 08.10.2015 та листа ТОВ «Стейт Оіл» про реквізити рахунків № 27/875 від 10.05.2016 (а.с. 16) було здійснено перерахування на рахунок відповідача № 0002 у ПАТ КБ «Євробанк» 40 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1276 від 01.07.2016 (а.с. 18).

Враховуючи що відповідачем не здійснено зарахування вказаних коштів на умовний рахунок покупця, останній звернувся до відповідача з вимогою щодо виконання договору № 551 від 21.11.2016 (а.с. 23), згідно якої просив ТОВ «Стейт Оіл» виконати умови договору в строк до 25.11.2016 та зарахувати суму в розмірі 40 000 грн на рахунок покупця.

05.12.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення коштів № 569 від 05.12.2016 (а.с. 29), згідно якої вимагав від ТОВ «Стейт Оіл» повернути кошти в розмірі 40 000 грн на рахунок покупця протягом 3-х днів з моменту отримання даної вимоги.

Оскільки відповідач грошові кошти у сумі 40 000 грн позивачу не повернув, останній звернувся з позовом до суду та просив суд стягнути вказані грошові кошти з відповідача.

Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив про ненадходження спірних грошових коштів у сумі 40 000 грн на рахунок позивача, оскільки в ПАТ КБ «Євробанк», в якому було відкрито рахунок відповідача № 0002 та на який позивачем 01.07.2016 перераховано 40 000 грн з 17.06.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію. Вказані грошові кошти на рахунок відповідача № 0002, відкритий у ПАТ КБ «Євробанк» не надійшли, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Євробанк» від 10.11.2016 (а.с. 112).

Суд встановив, що строк дії договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) № ДГ-12253 від 08.10.2015 закінчився 31.12.2016.

Предметом позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами (а.с. 89-91), є вимоги про стягнення 40 000 грн безпідставно отриманих коштів та 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Суд встановив, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» № 1041 від 17.06.2016 вирішено розпочати з 17.06.2016 по 16.08.2016 тимчасову адміністрацію.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» № 1523 від 16.08.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк та делегування повноважень ліквідатора банку» № 184 від 08.10.2015 вирішено продовжити строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» строком на 2 роки з 17.08.2016 по 16.08.2016 включно.

Суд встановив, що оскільки позивач в період дії тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк» звернувся до відповідача з платіжним дорученням № 1276 від 01.07.2016 (а.с. 18) про перерахування вказаної суми грошових коштів ТОВ «Стейт Оіл», які не були зараховані банком на рахунок відповідача № 0002 банку, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а ПАТ КБ «Євробанк» боржником, в той час як позивач вимагає стягнення грошових коштів саме з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл», як безпідставно сплачених на підставі ст. 1212 ЦК України, яке не є зобовязаною стороною у спірних правовідносинах

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 40 000 грн безпідставно отриманих коштів.

Судом критично оцінюються доводи позивача на те, що спірні грошові кошти були зараховані відповідачем на спірний рахунок в ПАТ КБ «Євробанк», в підтвердження чого останній надав суду податкову накладну від 02.07.2016 та відомості з електронного кабінету (а.с. 103-104), оскільки як вбачається з довідки ПАТ КБ «Євробанк» від 10.11.2016 (а.с. 112) станом на 10.11.2016 грошові кошти у сумі 40 000 грн. на рахунок № 0002, відкритий у ПАТ КБ «Євробанк» від позивача не надходили, а виконання зазначеної операції обмежувалось у спірний період повноваженнями ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», передбаченими п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд визнає неспроможною інформацію щодо надходження коштів на рахунок відповідача, зазначену саме у довідці ПАТ КБ «Євробанк» № 01-14.1/261-БТ від 23.03.2017 (а.с. 110), оскільки ця інформація не підтверджує зарахування коштів на вказаний рахунок та протирічить змісту довідки ПАТ КБ «Євробанк» від 10.11.2016 (а.с. 112) про відсутність грошових надходжень на рахунок № 0002 за період з 17.06.2016 по 10.11.2016, яка датована раніше (10.11.2016).

Крім того, листом від 01.07.2017 відповідач повідомляв позивача про реквізити рахунку ТОВ «Стейт Оіл» в АБ «Укргазбанк», на який позивач мав здійснювати оплату відповідачу, проте позивач здійснив оплату на рахунок № 0002, відкритий в ПАТ КБ «Євробанк».

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами.

Згідно ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами є похідною від основної вимоги про стягнення 40 000 грн безпідставно отриманих коштів та відмову суду у задоволенні вказаної вимоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок припинення договору поставки і безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-39гс15.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 40 000 грн безпідставно отриманих коштів та 675,06 грн відсотків за користування безпідставно отриманими коштами.

Витрати по сплаті судового збору на суму 1 600 грн та витрати на оплату послуг адвоката на суму 4 000 грн, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача з огляду на відмову суду у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 05.04.2017

Суддя П.В.Горбасенко