РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

13 липня 2017 року Справа № 924/161/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Коломис В.В. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі судового засідання: Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанівські води» на рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.17 р. у справі № 924/161/17

за позовом Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Украгролізинг» (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатанівські води» (смт. Сатанів, Городецький район)

про стягнення 236779,21 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 14/20-45-17 від 07.03.2017 р.);

відповідача не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.05.2017 р. у справі №924/161/17 (головуючий суддя Шпак В.О., суддя Олійник Ю.П., суддя Смаровоз М.В. ) позов Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Украгролізинг» до товариства з обмеженою відповідальністю «Сатанівські води» задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Сатанівські води» на користь Державного ПАТ «Украгролізинг» 199,000 грн. основного боргу, 28557,51 грн. пені, 3059,74 грн. 3%річних, 15413,44 грн. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 3690,46 грн. В частині стягнення 1000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Сатанівські води» подав через господарський суд Хмельницької області апеляційну скаргу (арк. справи 148-149).

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається із розрахунку основного боргу позивач нараховує основний борг з урахуванням індексу інфляції за період листопад 2016 року по грудень 2016 року.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Таким чином нарахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання.

Крім того сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс менше одиниці (дефляція). Даної правової позиції дотримується ВГС України по аналогічних справах щодо періоду нарахування інфляційних втрат (постанови від 10.02.2014р. №924/917/14, від 20.02.2013р. №16/5025/1011/12).

Як вбачається із розрахунку заборгованості позивачем проведено нарахування інфляційних втрат за період листопад-грудень 2016 року, в якому відповідач частково сплачував заборгованість.

Інфляційні нарахування можливі лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як один календарний місяць, який повинен передувати від дати прострочення. В листопаді заборгованість почала існувати лише з 05.11.2016р. (повного календарного місяця немає), при умові відсутності часткових проплат.

Даної правової позиції дотримується і ВГС України щодо нарахування інфляційних втрат у постанові від 20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12.

ТзОВ «Сатанівські води» 22.12.2016р. частково погасило заборгованість в сумі 180448,00 грн., 31.03.2017р. - 1000,00 грн.

За таких обставин висновок суду першої інстанції на думку апелянта про правомірність нарахування інфляційних втрат у сумі 10272,10 грн. за період листопад-грудень 2016 року не узгоджується з чинним законодавством. При прийнятті рішення щодо стягнення пені з відповідача суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ТзОВ «Сатанівські води» визнає суму основної заборгованості, частково її погасило в розмірі 181448,00 грн., що майже дорівнює половини суми боргу. Невиконання оплати в строк було зумовлено тим, що виробництво зупинено і немає доходів від діяльності, товариство несе значні витрати, пов'язані з отриманням спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки питних підземних вод, водозабору, купівлею права на користування геологічною інформацією та виготовлення копії геологічних матеріалів.

Згідно фінансового звіту за 2016 рік ТзОВ «Сатанівські води» є збитковим підприємством. Основним і єдиним на даний час видом діяльності є виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки. Інших видів діяльності товариство не здійснює, а тому відсутні надходження з інших джерел.

Крім того позивачу не заподіяно будь-якої шкоди. До матеріалів не надано жодних доказів спричинення йому матеріальної або будь-якої іншої шкоди внаслідок порушення з боку ТзОВ «Сатанівські води» терміну оплати за договором.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сатанівські води» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.07.2017 р. (арк. справи 144)

На адресу Рівненського апеляційного господарського суду від позивача Державного ПАТ «НАК «Украгролізинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№19614/17 від 07.07.2017 р.), в якому він заперечує проти доводів скаржника. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судове засідання з»явився, щодо доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у звязку з перебуванням представника ОСОБА_2 з 10.07.2017 року по 24.07.2017 року у відпустці.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, клопотання апелянта не підлягає задоволенню, а судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

09.11.2015 року між Державним публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією „Украгролізинг та товариством з обмеженою відповідальністю „Сатанівські води договір купівлі-продажу обладнання № 22-15-19, згідно якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити вартість сільськогосподарської техніки та/або обладнання , асортимент, кількість та ціна якого визначаються специфікацією (додатком №1), яка додаються до договору і є його невід'ємною частиною. (п.1.1. 1.2 договору)

Відповідно до п. 2.1. договору передача товару покупцю здійснюється продавцем за актом приймання-передачі. Товар передається за адресою: Хмельницька обл., Городоцький район, смт. Сатанів, вул. Гагаріна, 24.

Товар передається продавцем покупцю після надходження на рахунок продавця попередньої оплати визначеної відповідно до п. 3.3.1 договору. (пункт 2.2)

Відповідно до п. 3.1 договору вартість товару визначається у специфікації і не підлягає зміні. Загальна вартість товару, що продається, становить 1576635,60 грн. Покупець погоджується з вартістю товару і враховує ступінь його спрацювання та технічний стан. (пункт 3.2).

Згідно з п. 3.3 договору відповідач проводить оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів, визначених п. 3.1 договору на рахунок позивача таким чином:

не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання цього договору здійснюється попередня оплата в розмірі 411 080,40 грн з ПДВ (26,07% вартості)

до 01.03.2016 р. - 404 659,20 грн з ПДВ (25,67% вартості);

до 01.07.2016 р. - 380 448,00 грн з ПДВ (24,13% вартості);

до 05.11.2016 р. - 380 448,00 грн з ПДВ (24,13% вартості).

Кінцевий розрахунок встановлено датою 05.11.2016 року.

Відповідно до п. 6.1 договору за порушення строків сплати платежів визначених п. 3.3 договору покупець за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми

сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов'язань в повному обсязі. (пункт 6.2 договору).

Відповідно до п. 7.1 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами умов договору.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Актом приймання передачі від 29.12.15 року позивач передав, а відповідач прийняв товар, а саме:

1.Укупорювальна машина УКМА 060 (2 од.) на суму 108 547,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 21 709,40 грн, а всього з ПДВ 130 256,40 грн.;

2.Пакувальна машина ТР-АЛ4-050 (2од.) на суму 337 216,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 67 443,20 грн, а всього з ПДВ 404 659,20 грн;

3.Сатурувальна машина САУ 090 (1од.) на суму 58 299,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 11 659,80 грн., а всього з ПДВ 69 958,80 грн;

4.Розливна машина з ополіскувачем, з'єднувальними та завантажувально -накопичувальними транспортера РОЗМА 060 (2од.) на суму 634 080,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 126 816,00 грн, а всього з ПДВ 760 896,00 грн;

5.Етикувальна машина ЕТМА 612 з дарувальником (2 од.) на суму 175 721,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 35 144,20 грн, а всього з ПДВ 210 865,20 грн.;

Акт підписаний та скріплений печатками сторін.

Позивач стверджував, що на момент звернення до суду із позовом за відповідачем рахується основна заборгованість в розмірі 200 000,00 грн., окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 6.1 договору позивачем нараховано 28557,51 грн.- пені , 3059,74 грн. - 3% річні, 15413,44 грн. інфляційні втрати (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.)

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 173 Господарського кодексу України, передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як передбачено приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3.3 №22-15-19 договору купівлі-продажу від 09.11.2015 року відповідач проводить оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів, визначених п. 3.1 договору на рахунок позивача таким чином:

не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання цього Договору здійснюється попередня оплата в розмірі 411 080,40 грн з ПДВ (26,07% вартості)

до 01.03.2016 р. - 404 659,20 грн. з ПДВ (25,67% вартості);

до 01.07.2016 р. - 380 448,00 грн з ПДВ (24,13% вартості);

до 05.11.2016 р. - 380 448,00 грн з ПДВ (24,13% вартості).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом відповідач належним чином умови договору не виконав, оплата за платежем, що мав бути сплачений до 05.11.2016, здійснена частково 22.12.2016 в розмірі 180 448,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.02.2017 складає 200 000,00 грн., дана заборгованість визнана відповідачем в судовому засіданні та у клопотанні від 28.03.2017 року.

Крім цього, до матеріалів справи долучено докази часткової оплати заборгованості в розмірі 1000,00 грн., після звернення із позовом до суду позивачем, що підтверджується випискою банку позивача.

З огляду на викладене колегія судді погоджується з місцевим господарським судом, щодо припинення провадження в частині стягнення 1000,00 грн. основної заборгованості на підставі п. 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу

Щодо заборгованості в розмірі 199000,00 грн., суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що вона підтверджена наявними матеріалами справи доказами та підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до п. 6.1 договору за порушення строків сплати платежів визначених п.3.3 договору покупець за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов'язань в повному обсязі. (пункт 6.2 договору).

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Загальна сума пені нарахована позивачем в період з 05.11.16 року по 28.03.17 року становить 28557,51 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Здійснивши перерахунок пені, з врахуванням вищезазначених положень суд дійшов до висновку, що задоволенню підлягає сума пені заявлена позивачем та підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перерахунку 3% річних, суд прийшов до висновку, що правильним є нарахування в розмірі 3059,74 грн. та підлягає стягненню із відповідача.

При перерахунку інфляційних, суд прийшов до висновку, що правильним є нарахування інфляційних в розмірі 15413,44 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованим позивачем на 50% штрафних санкцій, судом береться до уваги наступне.

Частина 1 статті 233 Господарського кодексу встановлює, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об»єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов»зання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов»язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зазначені норми матеріального і процесуального права допускають можливість зменшити лише розмір пені та штрафу, що підлягає до стягнення і лише при наявності вказаних обставин.

Відповідач в обґрунтування поданого клопотання посилається на важкий фінансовий стан підприємства на підтвердження якого надано фінансовий звіт підприємства.

З огляду на дане клопотання судом береться до уваги, що між та відповідачем існують довгострокові договірні відносини на підставі договору від 09.11.2015 року, виконання якого відповідачем здійснювалось частково, оплата чергового платежу здійснювалась із порушенням строків та не у повному обсязі, що призвело до порушення прав позивача, окрім того після звернення позивача до суду відповідачем погашено основну заборгованість лише розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи те що розмір заявлених штрафних санкцій не є надмірно великий відповідно до розміру основної заборгованості в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.34,43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Сатанівські води» на рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2017 року у справі №924/161/17 залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.