ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2017 р. Справа № 911/1578/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком», м.Київ

До Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області, м.Миронівка

про стягнення 36715,63 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» (далі позивач) до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області (далі відповідач) про стягнення 36715,63 грн.

Провадження у справі №911/1578/17 порушено відповідно до ухвали суду від 24.05.2017 року та призначено справу до розгляду на 08.06.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 08.06.2017 року не зявився та 07.06.2017 року надіслав до суду письмові заперечення проти позову та просить суд проводити судове засідання без участі його представника.

В судовому засіданні 08.06.2017 року розгляд справи відкладався у звязку з надісланням відповідачем відзиву на позов та необхідністю дослідження викладених в ньому обставин.

В судовому засіданні 22.06.2017 року позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення на заперечення відповідача. Відповідач в судове засідання 22.06.2017 року не зявився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (позивач) є оператором телекомунікацій і у своїй діяльності керується нормами діючого законодавства, зокрема Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 року №295 (далі - Правила №295), іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч.3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил №295, оператори телекомунікацій повинні надавати споживачам, які мають установлені законодавством пільги, телекомунікаційні послуги з урахуванням цих пільг, відповідно до законодавства України.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про охорону дитинства» встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

Київська міська філія позивача надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія вищезазначених законів.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 (далі - Порядок №256).

Зокрема, п. 3 Порядку №256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З огляду на вищезазначене, відшкодування витрат, понесених у звязку з наданням телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, здійснюється за рахунок державних субвенцій головним розпорядником коштів Миронівського району, яким є Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області (відповідач).

Відповідно до п. 11 Порядку про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117, щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства: форма №3-пільга.

Позивачем, на виконання вимог законодавчих актів в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на суму 238984,45 грн., що підтверджується Актами звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства (форма № 3-пільга) за спірний період.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконаїи роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Однак, всупереч положенням норм чинного законодавства відповідач не виконує обов'язки щодо відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Зокрема, відповідачем не в повному обсязі відшкодовано витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, внаслідок чого заборгованість за надані на пільгових умовах телекомунікаційні послуги за цей період становить 36 715,63 грн.

Відповідач в ході розгляду спору надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, здійснюється за рахунок державних субвенцій.

Однак, стверджує, що головним розпорядником коштів Миронівського району, відповідач не являється, оскільки згідно з Положенням про управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації утворюється головою Миронівської районної державної адміністрації, входить до її складу і в межах Миронівського району забезпечує виконання покладених на управління завдань.

Згідно п.2 ч.3 ст.22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками коштів за бюджетними призначеннями є місцеві державні адміністрації. У звязку з чим, відповідач стверджує, що головним розпорядником бюджетних коштів вищого рівня є Миронівська районна державна адміністрація, а Управління соціального захисту населення Миронівської РДА (відповідач) є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до п.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно до п.2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року (Порядок № 256), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті АРК, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст респулбіканського АРК і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Відповідач зазначає, що кошторисом на 2015 рік, затвердженим головою Миронівської райдержадміністрації від 04.02.2015 року, були передбачені кошти в сумі 240000,00 грн. «Пільги окремим категоріям громадян з послуг звязку» ( код 090214). Однак, кошти управлінням фінансів Миронівської РДА не були перераховані на рахунок Управління соціального захисту населення Миронівської РДА.

Також, Управлінням соціального захисту населення Миронівської РДА було розроблено та подано до Миронівської РДА бюджетний запит на 2016 рік в розрізі кожного КЕКВ, зокрема за кодом 090214 «Надання пільг окремим категоріям громадянам з послуг звязку в сумі 258500 грн. Однак, програма відшкодування за рахунок місцевого бюджету витрат на відшкодування пільг не прийнята.

У відповідь на лист ПАТ «Укртелеком» від 04.02.2016 року за № 821250/8-19 про надання розяснення щодо механізму відшкодування у 2016 році структурними підрозділами з питань соціального захисту населення витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громаняд було повідомлено, що згідно з п.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджентих коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років.

Також відповідач зазначає, що відповідно п. 3 ст.48 Бюджетного кодексу України, розміщення замовлення, укладання договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та Законами про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є порушенням Бюджетного кодексу України. За такими операціями не виникають бюджетні зобовязання та не утворюється бюджетна заборгованість.

В Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відповідні видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені.

Суд не приймає відповідні заперечення відповідача, оскільки бюджетне законодавство регулює порядок фінансування видатків, що є похідним від законодавства, яким передбачено надання послуг пільговим категоріям громадян, що гарантовано ст. 92 Конституції України та Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідні особи пільгових категорій обліковуються в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, і за наданими послугами щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства: форма №3-пільга.

Таким чином, відповідач мав передбачити обсяги бюджетного фінансування відповідних витрат і відсутність бюджетного фінансування, його зменшення чи невиплата є порушенням законодавства про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, і відповідальність полягає на тому, хто фактично допустив порушення (не передбачив в бюджеті відповідних обсягів витрат чи не забезпечив фінансування).

В будь-якому випадку, відсутність бюджетного фінансування не спростовує необхідності здійснення виплат, необхідних для забезпечення державних соціальних стандартів та гарантій.

При цьому, законодавство покладає відповідні зобовязання на цільового розпорядника бюджетних коштів в питаннях соціальних виплат, яким є саме відповідач, який мав забезпечити закладення відповідних бюджетних видатків на фінансування своїх цілей у бюджеті Миронівської РДА на фінансування саме своїх цілей.

Згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, завтердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року (Порядок №256), визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, за державною програмою соціального захисту населення головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Оскільки, відповідач є Управлінням соціального захисту населення Миронівської РДА, тобто структурним підрозділом адміністрації, до компетенції якого належать питання праці та соціального захисту населення, саме відповідач є головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Крім того, предметом позову є невиконання зобов'язань щодо відшкодування заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в частині сплаченій відповідачем, але не в повному обсязі, що підтверджується Актами звірки розрахунків за наданні населенню послуги на які надаються пільги (форма №3-пільга). Тобто відповідач частково сплачуючи за Актами звірки розрахунків визнає свій обов'язок щодо відшкодування таких витрат.

Також, щодо посилань відповідача на можливість здійснення платежів лише в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисами, слід зазначити, що ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України містить виключення, а саме: зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини 6 (шостої) цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

В той же час, ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачає, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, питання відшкодування витрат надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян підпадає під виключення, передбачене ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України і породжує відповідні бюджетні зобовязання незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Порядок №256 містить процедуру замовлення додаткового фінансування на випадок, якщо запланованої суми для відшкодування витрат виявиться замало, а саме відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку №256, в разі виникнення додаткових зобов'язань, головні розпорядники коштів повинні готувати інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків та до 22 числа місяця наступного за звітним направляти її фінансовим органам виконкомів міських рад для внесення пропозицій щодо перерозподілу обсягів субвенцій між бюджетами.

Згідно з п.8 Порядку №256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.05.201 року №11/446, постанові Вищого господарьского суду України від 23.08.2012 року №15/5027/715/2011 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечетків та Оліус проти України» від 18.10.2005 року.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України та ч.2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Як наголошує Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Тобто, боржник, як юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

При цьому зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 01.01.2015 року за відповідачем рахувався борг в сумі 36 845,58 грн., оскільки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на суму 238 984,45 грн., з яких відповідачем профінансовано 202 268,82 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача підтверджується в сумі 36 715,63 грн.

Про наявність заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах відповідач повідомляється щомісячно, про що зазначається в кожному акті звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги за формою №3-пільга.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Соборності, 48, код 03193689) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40, код 01189910) 36 715,63 грн. заборгованості по відшкодуванню витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та 1 600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 13.07.2017 р.