У Х В А Л А

12.07.2017Справа № 910/10440/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Стейт ОІЛ»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Портман Тим Україна»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Побутрембудматеріали»
провизнання договору діючим, визнання права оренди, зобов'язання виконувати умови договору

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники: не викликалися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стейт ОІЛ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Портман Тим Україна» та просить суд:

- визнати договір оренди №01/09/15-150 від 30.05.2016 діючим;

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Стейт ОІЛ» право оренди, що включає в себе право володіння та користування, на нерухоме майно за адресою: Волинська область, Любомирський район, с. Старовойтове, вул. Прикордонників, 7А, яке прийняте ТОВ «Стейт ОІЛ» в оренду згідно договору оренди №01/09/15-150 від 30.05.2016,

- зобов'язати відповідача виконувати умови договору оренди №01/09/15-150 від 30.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/10440/17, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Побутрембудматеріали» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до розгляду.

26.06.2017 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій позивач просить суд заборони відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Портман Тим Україна» вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до позбавлення та/або обмеження права володіння та користування ТОВ «Стейт ОІЛ» майновим комплексом обслуговування автотранспорту, а саме: автозаправочним комплексом (АЗС), що знаходиться за адресою: Волинська область, Любомирський район, с. Старовойтове, вул. Прикордонників, 7А, та прийняте ТОВ «Стейт ОІЛ» в оренду згідно договору оренди від 30.05.2016 №01/09/15-150.

Заява мотивована тим, що порушуючи вимоги ст.ст. 770, 526 Цивільного кодексу України, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених договором оренди №01/09/15-150 від 30.05.2016, шляхом відмови передачі позивачу орендованого ним майна, та перешкоджанні користуватися орендованим майном, а тому, за твердженням позивача, невжиття наведених позивачем заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст. 67 Господарського процесуального кодексу України).

Як зазначено в п.п. 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Однак, належних та допустимих доказів існування обставин, з якими положеннями ст.66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову позивачем не надано.

Більш того, суд відзначає, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для визнання діючим договору оренди №01/09/15-150 від 30.05.2016, і як наслідок - визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Стейт ОІЛ» права оренди (що включає в себе право володіння та користування) на нерухоме майно, яке є предметом даного договору, а також зобов'язання відповідача виконувати умови даного договору.

Відтак, наведені позивачем у заяві заходи до забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до позбавлення та/або обмеження права володіння та користування ТОВ «Стейт ОІЛ» спірним комплексом обслуговування автотранспорту, за своїм змістом є тотожними задоволенню частини із заявлених в рамках даної справи позовних вимог.

В п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» вказано, що господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, оскільки відповідачем належними та допустимим доказами не доведено існування обставин, з якими положення законодавства пов'язують можливість вжиття заходів до забезпечення позову, та враховуючи, що спір у даній справі по суті не вирішено, а наведені позивачем у заяві заходи за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт ОІЛ» про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Суддя Ю.М. Смирнова