ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа № 920/1078/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 03.07.2017 р., ОСОБА_2,за довіреністю № 7280/9/18-19-10 від 12.04.2017 р.;

відповідач -ОСОБА_3 за довіреністю від 05.12.2016 р.;

3-ї особи - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.452С/1-35) на рішення господарського суду Сумської області від 12 січня 2017 року по справі №920/1078/16

за позовом Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофермпостачання, м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Ворожба Сумської області

про стягнення 192610 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області звернулась до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофермпостачання про стягнення 192610 грн. збитків, завданих порушенням відповідачем умов договору відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2.15, а саме, вартості втраченого відповідачем переданого йому на зберігання за цим Договором безхазяйного майна.

Рішенням господарського суду Сумської Сумської області від 12 січня 2017 року у справі №920/1078/16 (суддя Джепа Ю.А.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Агрофермпостачання на користь Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області 192610 грн вартості втраченого майна за договором про відповідальне зберігання безхазяйного майна та іншого майна, що переходить у власність держави від 25.07.2016 №4/17-2.15.

Відповідач з рішенням суду не погодився, подав на нього до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність викладених в рішенні висновків, обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає зокрема про те, що внаслідок неповідомлення його належним чином про час та місце судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване рішення, він був позбавлений надати докази збереження врятованого ним спірного майна, переданого йому на зберігання позивачем за договором відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2.15.Також відповідач посилається на те, що Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області є неналежним позивачем у даній справі, оскільки законом не надано право органам ДФС стягувати збитки на свою користь та позивач не є власником спірного майна.

Крім цього, відповідач зазначає, що господарським судом першої інстанції не враховано, що відповідачем не завдано позивачеві жодних збитків у вигляді втрати чи знищення майна, оскільки, зважаючи на обставини, які загрожували загибелі врожаю переданого на зберігання за Договором посівів соняшника та невжиття позивачем відповідних заходів щодо його збереження, відповідач зібрав цей врож, уклавши з цією метою з третьою особою договір про надання послуг від 20.09.2016 р. № 1-20, після чого здав його на зберігання до ТОВ «Ворожбянський КХП», де він зберігається до цього часу і може бути отриманий та реалізований позивачем.

Крім цього, відповідач посилається на те, що господарським судом першої інстанції в основу визначення суми збитків неправомірно покладено вартість майна, визначену відповідно до п. 4.2. договору відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2.15.-виходячи з вартості майна, зазначеної в акті опису та попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 р.; 4/17-2.22, оскільки таке визначення вартості втраченого майна не може відображати понесені позивачем втрати (витрати) внаслідок неповернення йому майна, зважаючи на те, що на дату укладення Договору та складання зазначеного Акту майно оцінювалося як «посіви соняшника на стадії неповного дозрівання», а численними документами, які наявні у матеріалах справи підтверджується, що за період дозрівання спірного майна з серпня по вересень 2016 року його стан істотно погіршився та змінилась його вартість, про що відповідач неодноразово попереджав позивача.При цьому відповідач зазначає про неврахування судом реальної вартості спірного майна, яка визначена у звіті про незалежну оцінку безхазяйного майна, складеному субєктом оціночної діяльності на замовлення самого ж позивача 01.08.2016 р.- через 5 днів після укладення договору відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2.15.01.08.2016 р.

Також відповідач зазначає, що господарським судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин положення Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 р. № 1340 «Про порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним», оскільки не врахував, що цей Порядок застосовується щодо майна, яке визнано безхазяйним, в той час як спірне майно не визнано безхазяйним у встановленому законодавством порядку.

У запереченнях на апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області зазначила, що вважає рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Третя особа, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на апеляційну скаргу не надала.

Зважаючи на належне повідомлення 3-ї особи про час та місце розгляду справи, враховуючи при цьому, що розгляд справи неодноразово відкладався ухвалами суду від 09.03.2017 р., від 06.04.2017 р., від 27.04.2017 р. та від 04.05.2017 р., в яких суд пропонував третій особі, яка не зявлялась в судові засідання надати відзив на апеляційну скаргу, справа розглядається за її відсутності, за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішення, та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, повторно розглянувши справу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, приписами Податкового кодексу України на контролюючі органи покладено завдання та функції організовувати роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митною і податкового законодавства.

Нормативні акти, якими визначено організацію роботи з вказаного напрямку є постанова Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1340 "Про порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним"; "Порядок взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів № 570 від 10.10.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1849/24381.

Відповідно до службової записки ОУ ДПІ у м. Сумах від 12.07.2016 № 99/18-19-07-06-05 позивача було повідомлено, що в ході відпрацювання інформації щодо незаконного використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Білопільського району Сумської області встановлено земельні ділянки площею 48 га, 34 га та 10 га засіяні невстановленими особами без будь-яких дозвільних документів соняшником в стадії неповного дозрівання.

25.07.2016 позивачем складено акт опису та попередньої оцінки безхазяйного майна № 4/17-2.22 згідно з яким здійснено опис, оцінку і передачу на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофермпостачання наступне майно: 1) 48 га посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Кальченки, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області (кадастровий номер :01:004:0230) загальною вартістю 264000 грн. (ціна одиниці - 5500 грн.); 2) 34 га посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області загальною вартістю 187000 грн. (ціна одиниці - 5500 грн.); 3) 10 га посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області загальною вартістю 55000 грн. (ціна одиниці - 5500 грн.).

25.07.2016 р. між Державною податковою інспекцією у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області (позивач поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофермпостачання (відповідач зберігач) укладено договір № 4/17-2.15 (далі - Договір) про відповідальне зберігання безхазяйного майна та іншого майна, що переходить у власність держави, за п. 1.1. якого відповідачу передано на відповідальне зберігання з 25.07.2016 по 31.12.2016 включно вище зазначені посіви соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Кальченки та с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області на території 92 гектара загальною вартістю 506000 грн. (далі ОСОБА_3).

Відповідно до пунктів 2.1.1., 2.1.2., 2.1.5. Договору відповідач приймає ОСОБА_3 на зберігання особисто або через свого представника, повноваження якого підтверджуються довіреністю. Відповідач забезпечує повне збереження ОСОБА_3 та турбується про ОСОБА_3, як про власне, вживає всіх заходів для його збереження від знищення та пошкодження.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що виконавець має право розірвати договір, попередивши про це замовника за десять днів та після повернення виданих замовником довіреностей, перерахування до бюджету коштів, отриманих від реалізації майна, та повернення нереалізованого майна замовнику.

Пунктом 7.3. Договору повернення майна у разі розірвання Договору оформляється актом приймання-передачі майна.

13.09.2016 р. відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення № 86, в якому повідомив, що на виконання передбаченого п. 2.1.5. Договору обовязку відповідача турбуватися про передане на зберігання майно як про своє власне, за його ініціативою спеціалісти аграрної галузі провели обстеження обєкту зберігання та попередили, що в разі невжиття заходів щодо його реалізації (збір врожаю) до 15.09.2016 р., обєкт зберігання буди мати нульову вартість.Зважаючи на це, відповідач у зазначеному повідомленні пропонував позивачу вжити необхідних заходів щодо реалізації обєкту зберігання до 15.09.2016 р. та в разі ігнорування даної пропозиції відповідно до п. 7.2. Договору попередив позивача про істотне погіршення стану обєкту зберігання внаслідок природних умов та розірвання Договору з 27.09.2016 р. і згідно з п. 7.3. просив до 15.09.2016 р. надіслати представників позивача для складання зворотного акту прийому-передачі ОСОБА_3.

Позивач відповіді на зазначений лист не надав та заходів щодо реалізації обєкту зберігання для попередження погіршення його стану не вжив, у звязку з чим, 21.09.2016 р. відповідач надіслав позивачеві повідомлення № 72 ,в якому зазначив, що 12.09.2016 р. позивач був попереджений про можливе погіршення стану об'єкту зберігання з причин, що не залежать від відповідача, в той час як жодних пропозицій з боку позивача не надійшло, у звязку з чим, усвідомлюючи свою відповідальність за Договором, та виходячи із того, що об'єкт зберігання швидко псується, зберігач прийняв рішення про укладання договору про надання послуг з прибирання врожаю. Отриманий продукт, в який трансформується обєкт зберігання внаслідок цього прибирання, буде транспортований на зберігання в спеціальне приміщення, про що позивач буде сповіщений додатково. Також, Відповідач попередив Позивача про те, що за попередніми оцінками спеціалістів аграрної галузі, яких було запрошено, економічна складова прибирання врожаю після 15.09.2016р. може носити негативну величину,тобто вартість врожаю буде меншої ніж витрати на його обслуговування.

Зважаючи на ненадання позивачем відповіді на зазначене повідомлення відповідача щодо можливого істотного погіршення стану обєкту зберігання внаслідок природних умов, в разі невжиття до 15.09.2016 р. відповідних заходів зі збору та реалізації врожаю, невжиття позивачем відповідних заходів, відповідачем з метою збереження обєкту зберігання, 20.09.2016 р. укладено з третьою особою-ФОП ОСОБА_4 договір про надання послуг зі збирання врожаю від 20.09.2016 р. № 1-20/09, предметом якого відповідно до його п.1.1. є надання ФОП ОСОБА_4 послуг зі збирання врожаю соняшника, який знаходиться на зберіганні відповідача відповідно до договору відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2(а.с. 54).

Після збирання зазначеного врожаю соняшника, з метою його збереження відповідачем було передано його на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «Ворожбянський КХП» саме за договором зберігання від 21.09.2016 р. № 30/16 (а.с. 55-61).

Натомість, 15.09.2016 р. позивачем складено акт огляду посівів соняшнику, в якому зазначено, про встановлення в результаті огляду ОСОБА_3 того, що посіви соняшнику розташовані в с. Крижик Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області площею 34 га та 10 га посіви соняшнику розташовані в с. Кальченки Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області площею 48 га є в наявності. Соняшник практично сухий, що свідчить про досягнення ним дозрівання. На полях наявні сліди крадіжок соняшнику в невеликій кількості, охорона полів відсутня.

За фактом огляду ОСОБА_3 21.09.2016 позивачем складено відповідний акт, в якому зазначено, що поле розташоване на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області площею 34 га посівів соняшнику повністю скошене, посіви відсутні. Поле розташоване на території с. Крижик, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області площею 10 га посівів соняшнику скошене частково; по периметру поля на відстані приблизно 20 м від краю поля до посівів соняшник скошений; залишено приблизно 5 га незібраних посівів соняшника. Посіви соняшнику розташовані на території с. Кальченки, Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області площею 48 га в наявності.

Пунктом 4.5 розділу IV Порядку взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 570, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за №1849/24381, передбачено, що у разі пошкодження, втрати (нестачі) безхазяйного майна, переданого на відповідальне зберігання, орган доходів і зборів відповідно до умов договору про відповідальне зберігання безхазяйного майна протягом трьох робочих днів від дати виявлення пошкодження, втрати (нестачі) направляє, суб'єкту господарювання претензію з вимогою щодо відшкодування збитків у розмірі вартості такого майна або суми, на яку знизилась його вартість, за цінами, вказаними в акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна.

Відповідно до п. 2.2.4. Договору позивач письмово протягом трьох робочих днів від дати виявлення пошкодження, втрати (нестачі) направляє відповідачу претензію з вимогою щодо відшкодування збитків у розмірі вартості такого майна або суми, на яку знизилася його вартість, за цінами, визначеними у звіті про експертну оцінку мана.

Згідно з п. 4.2. Договору відповідач несе відповідальність перед позивачем у випадку втрати, знищення, псування або пошкодження ОСОБА_3 у розмірі повної вартості майна, або суми, на яку знизилась вартість майна, яка буде визначена у акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна. Зазначені суми розраховуються виходячи із вартості майна, визначеного у акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 № 4/17-2.22.

26.09.2016 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 43513/10/18-19-17-033, в якій зазначив, що ним виявлено 35,02 га скошених посівів, чим нанесено йому збитки в сумі 192610 грн., а тому вимагав від відповідача терміново відшкодувати збитки у розмірі вартості майна, якого не вистачає, сплативши кошти в сумі 192610 грн. на відповідний рахунок.

Відповідно до наказу ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області від 26.09.2016 № 873 про проведення інвентаризації безхазяйного майна, позивачем була проведена інвентаризація посівів соняшнику, що є предметом Договору.

В акті вищезазначеної інвентаризації від 26.09.2016 р. зазначено про встановлення в ході її проведення наступних обставин: 1) при огляді посівів, розташованих в с. Кальченки Кальченківської сільської ради, Білопільського району Сумської області на полі площею 48 га такі посіви є в наявності; 2) посіви соняшнику на полі площею 34 га, розташовані в с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району Сумської області відсутні повністю скошені; 3) на полі розташованому в с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району Сумської області площею 10 га посіви соняшнику скошені частково. З метою визначення площі посівів соняшнику, які залишились нескошеними, ДПІ в м. Сумах був направлений лист від 22.09.2016 № 43255/10/18-19-17-017 про проведення обстеження даної земельної ділянки та надання висновку (а.с. 31).

Листом від 26.09.2016 № 990 ПП Мегаполіс повідомив позивача, що при дослідженні даної земельної ділянки виявлено 8,98 га нескошених посівів соняшнику, у звязку з чим загальна площа скошених посівів соняшнику становить 35,02 га, позивачем при цьому зазначено, що згідно з актом опису і попередньої оцінки від 25.07.2016 № 4/17-2.22 вартість одного га посівів визначена в сумі 5500 грн. за 1 га посівів, а загальна сума завданих відповідачем збитків через неналежне виконання умов Договору становить 192610 грн. і порядок їх розрахунку сторонами встановлено самостійно у пункті 4.2. Договору.

28.09.2016 р. цінним листом з описом вкладення ( а.с. 19-20) позивачем на адресу відповідача був надісланий лист № 43201/10/18-19-17-033 з наміром про розірвання Договору та пропозицією повернення ОСОБА_3, у звязку з чим позивач пропонував прибути відповідачу 23.09.2015 за місцем розташування земельних ділянок для складання акту приймання-передачі ОСОБА_3. До такого листа ним додано акт приймання-передачі майна від 27.09.2016 та угода про розірвання договору в двох екземплярах кожний із документів.

11.10.2016 р. позивач отримав від відповідача лист № 92, у якому останній повідомляв що претензія позивача ним розглянута та відхилена як безпідставна та пропонував укласти угоду з розірвання Договору. До такого листа ним були додані Додаткова угода № 1 про розірвання Договору, акт надання послуг від 11.10.201 № 9 та рахунок на оплату в сумі 395000 грн.

Згідно п. 4.7 Наказу Міністерства Доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 570, у разі невідшкодування суб'єктом господарювання збитків протягом місяця від дати отримання претензії орган доходів і зборів у десятиденний строк після вказаної граничної дати відшкодування збитків звертається до суду щодо стягнення суми збитків.

Позивач, посилаючись на вищезазначені обставини щодо виявлення ним нестачі посівів соняшника, просить стягнути з відповідача в якості збитків їх вартість в сумі 192610 грн, визначену відповідно до п. 4.2. Договору за даними акту опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 № 4/17-2.22.

Господарський суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку про задоволення позовних вимог послався на те, що заявлені до стягнення з відповідача 192610 грн., є збитками у вигляді вартості втраченого майна, переданого відповідачеві за Договором на зберігання, які підтверджені матеріалами справи, а тому вимоги про їх стягненню підлягають задоволенню.

Викладені вище висновки господарського суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають обставинам справи та зроблені внаслідок надання цим обставинам неналежної правової оцінки, визнання встановленими обставин, які є недоведеними, у зв'язку з чим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення із прийняттям нового рішення про відмову в позові.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення збитків, завданих порушенням відповідачем умов договору відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2.15, а саме втратою переданого на зберігання за цим Договором безхазяйного майна, вартість якого визначена в якості таких збитків.

Згідно з частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов"язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений, виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до статті 942 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Згідно зі статтями 948, 949 Цивільного кодексу України, поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно зі статтею 953 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Окрім приписів статті 953 Цивільного кодексу України, обовязок зберігача повернути передане на зберігання обладнання поклажодавцю після закінчення терміну зберігання або на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк зберігання не закінчився передбачено також п. 2.1.7. Договору.

Ч. 1 статті 950 Цивільного кодексу України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до статті 951 Цивільного кодексу України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Як вже було зазначено, п. 4.2. Договору передбачено, що відповідач несе відповідальність перед позивачем у випадку втрати, знищення, псування або пошкодження ОСОБА_3 у розмірі повної вартості майна, або суми, на яку знизилась вартість майна, яка буде визначена у акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна. Зазначені суми розраховуються виходячи із вартості майна, визначеного у акті опису і попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 № 4/17-2.22.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодесу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, завданих порушенням договірного зобовязання потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, враховуючи положення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та положення статті 614 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію вини порушника зобовязання, позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, шкоди та причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою, а відповідач- відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

За змістом статті 614 Цивільного кодексу України, вина особи у порушенні зобовязання це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобовязання або для запобігання заподіянню збитків.

Проте, позивачем не доведено понесення ним збитків, в тому числі їх розмір, наявність в діях відповідача протиправної поведінки у вигляді порушення умов Договору та причинний звязок між збитками та протиправною поведінкою.

Натомість відповідач довів відсутність своєї винної протиправної поведінки у неповерненні майна, переданого йому за договором відповідального зберігання від 25.07.2016 р. № 4/17-2.15

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України закріплено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Положеннями ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, в розумінні чинного господарського законодавства збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

При цьому зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Статтею 951 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що поклажодавцеві відшкодовуються збитки завдані саме втратою (нестачею) чи пошкодженням речі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу Ураїни, статті 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до вимог закону та договору, а в разі відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу(ч. 2 статті 193 ГК України).

Відповідно до ч. 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Виходячи з наведених норм, в разі порушення першим відповідачем умов Договору відповідального зберігання щодо повернення обладнання позивач має право на відшкодування завданих таким правопорушенням збитків лише в разі наявності внаслідок цього шкоди у вигляді втрати, пошкодження чи знищення речей.

Натомість з матеріалів справи не вбачається, що майно, збитки від втрати якого він просить стягнути з відповідача, є втраченим, знищеним чи пошкодженим.

Як зазначено вище, за Договором відповідачу на зберігання передано майно - посіви соняшнику в стадії неповного дозрівання, розташовані на території с. Кальченки та с. Крижик Кальченківської сільської ради, Білопільського району, Сумської області на території 92 гектара.

Зазначене майно, в силу своїх природних властивостей змінює свій якісний стан в період дозрівання та в разі невжиття своєчасних заходів щодо його збирання після цього періоду, істотно втрачає свої якісні показники та вартість або знищується.

Зважаючи на це, договірний обовязок відповідача щодо повернення переданого йому за Договором на зберігання майна - посівів соняшнику в стадії неповного дозрівання, з урахуванням зміни його природних властивостей(дозрілий врожай соняшника) може бути виконаний належним чином за умови дотримання відповідних своєчасних заходів щодо збирання дозрілого врожаю цих посівів.

Відповідно до ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом статті 614 Цивільного кодексу України, вина особи у порушенні зобовязання це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобовязання або для запобігання заподіянню збитків.

Як зазначалось вище, відповідач на виконання свого договірного обовязку щодо забезпечення схоронності обєкта зберігання,турбування про нього як про своє власне, надсилав позивачеві повідомлення про необхідність вжиття заходів зі збирання врожаю соняшника до 15.09.2016 р. та, враховуючи відсутність відповіді позивача та невжиття останнім відповідних заходів, провів збирання врожаю соняшника відповідно до укладеного з третьою особою договору про надання послуг та в подальшому передав зібраний врожай на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «Ворожбянський КХП» за договором зберігання від 21.09.2016 р. № 30/16 (а.с. 55-61).

Відповідач зазначає, що зазначене майно на даний час знаходиться на зберіганні у ТОВ «Ворожбянський КХП» та може бути передано позивачеві на його вимогу, але останній з відповідними вимогами не звертався.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача щодо повернення йому спірного вражаю соняшника, а тому, зважаючи на вищенаведені обставини, не вбачається втрата, знищення чи пошкодження переданого на зберігання майна.

Таким чином позивачем не доведено понесення ним збитків у вигляді втрати, знищення чи пошкодження переданого відповідачеві за Договором на зберігання майна та з матеріалів справи вбачається відсутність в діях останнього протиправної поведінки та вини.

Господарський суд першої інстанції зазначеним обставинам не надав належної правової оцінки та визнав встановленими, недоведені обставини щодо втрати спірного майна.

Крім того, що позивачем не доведено фактів втрати, знищення чи пошкодження спірного майна як необхідних умов наявності збитків у спірних правовідносинах, ним також всупереч вимог чинного законодавства, при визначенні розміру збитків взято за основу вартість втраченого на його думку спірного майна, яка визначена відповідно до п. 4.2. Договору на підставі даних акту опису та попередньої оцінки безхазяйного майна від 25.07.2016 р.; 4/17-2.22, , складеного на дату укладення Договору.Таке визначення вартості майна, навіть в разі втрати не може відображати понесені позивачем втрати (витрати), зважаючи на те, що: по - перше, на дату укладення Договору та складання зазначеного Акту майно оцінювалося як «посіви соняшника на стадії неповного дозрівання», а як зазначено вище, внаслідок природних властивостей це майно істотно змінює свої якісні характеристики та вартість за період дозрівання та, по-друге, в наведеному Акті взагалі не зазначено, на підставі яких нормативних актів та з урахуванням яких критерієв проведено таку оцінку органом ДФС. Натомість у звіті про незалежну оцінку вартості безхазяйного майна, складеному експертом-оцінювачем ОСОБА_5В, на замовлення самого ж позивача 01.08.2016 р.,тобто через 5 днів після складання ним Акту визначено значно меншу вартість переданих на зберігання за Договором посівів-125 184 грн.

Отже, позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення як підстави для стягнення з відповідача спірної суми збитків.

Виходячи з наведеного, господарський суд першої інстанції внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, визнання встановленими обставин, які є недоведеними, невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи та порушення норм матеріального права, дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пункти 1,2,3,4. ч. 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 12 січня 2017 року у справі №920/1078/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Суми Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40030, м. Суми, пл. Покровська, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофермпостачання (40000, м. Суми, вул. Горобинова, 15, ) 3 180 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови скаладено 10.07.2017 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Сіверін В.І.

Суддя Слободін М.М