донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.07.2017 справа №908/181/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:не з"явився
від відповідача:не з"явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» м.Запоріжжя

на рішення господарського судуЗапорізької області
від02.03.2017 року
у справі№908/181/17 (суддя Носівець В.В.)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Альба Україна» м.Бориспіль, Київська область
до відповідачаПриватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» м.Запоріжжя
простягнення основного боргу у розмірі 46770,25грн., інфляційних у розмірі 48430,95грн., 3% річних у розмірі 3777,88грн. за договором купівлі-продажу №17 від 04.01.2010р.

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017р. позивач, Приватне акціонерне товариство «Альба Україна» м.Бориспіль, Київська область, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» м.Запоріжжя про стягнення основного боргу у розмірі 46770,25грн., інфляційних у розмірі 48430,95грн., 3% річних у розмірі 3777,88грн. за договором купівлі-продажу №17 від 04.01.2010р. (т.1 а.с.3-7).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.03.2017р. у даній справі позов задоволений частково (т.1 а.с.192-194).

Стягнуто з Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» м.Запоріжжя на користь Приватного акціонерного товариства «Альба Україна» м.Бориспіль, Київська область основний борг в сумі 46770,25грн, 3% річних в сумі 3769,03грн., інфляційні в сумі 39749,60грн., судовий збір в сумі 1459,52грн. В решті позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем доведений факт поставки товару відповідачу та його несплати у встановлені договором терміни, а відтак вимога щодо стягнення боргу є обґрунтованою та документально підтвердженою.

За висновками суду позивачем при розрахунку інфляції та 3% річних були допущені помилки, а саме інфляційні та 3% річних нараховані у більшому розмірі, тому судом були частково задоволені позовні вимоги щодо стягнення інфляційних у сумі 39749,60грн. за період з травня 2014р. по грудень 2016р. та 3% річних у сумі 3769,03грн. за період з 25.04.2014р. по 13.01.2017р.

Відповідач, Приватне підприємство виробничо-комерційної фірми «Аква Вита» м.Запоріжжя, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2017р. у справі №908/181/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування обставин справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач послався на те, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні не є первинними документами, оскільки в них не зафіксоване вчинення господарської операції саме між Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та Приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» чи їх уповноваженими особами, тому належних та допустимих доказів отримання спірного товару у матеріалах справи не міститься.

Також, скаржник зазначає про те, що у видаткових накладних, які на думку позивача є підтвердженням поставки і існування боргу, наявні підписи інших, аніж зазначених у додатковій угоді осіб, а також іншої невстановленої особи, зразку підпису якої у вищезазначеній додатковій угоді не міститься.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2017р. по справі №908/181/17 порушено апеляційне провадження (головуючий суддя Скакун О.А., судді Татенко В.М., Стойка О.В.) за апеляційною скаргою Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2017р. та розгляд справи призначено на 19.04.2017р. об 11-10год.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу від 18.04.2017р., в якому останній просить суд залишити рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2017 року по справі № 908/181/17 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив судовою колегією розглянутий та залучений до матеріалів справи (т.1 а.с.210-212).

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №895 від 30.05.2017р., у звязку з неможливістю головуючого судді у справі ОСОБА_5 продовжувати розгляд справи у звязку з тимчасовою непрацездатністю на день розгляду справи 31.05.2017р., відповідно до пункту 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/181/17.

За результатами протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, сформовано наступний склад колегії: Головуючий суддя Ломовцева Н.В., судді Татенко В.М., Чернота Л.Ф.

Розгляд справи відкладався.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1077 від 21.06.2017р., у звязку із прийняттям Вищою радою правосуддя 20.06.2017р. рішення про звільнення ОСОБА_6, яка є головуючою по справі, з посади судді Донецького апеляційного господарського суду, відповідно до пункту 2.3.23, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.13 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/181/17.

За результатами протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, сформовано наступний склад колегії: Головуючий суддя - Радіонова О.О., судді Марченко О.А., Сгара Е.В.

Ухвалою суду від 21.06.2017р. розгляд справи №908/181/17 було відкладено на 11.07.2017р. о 10-15год., відповідно до вимог ст.77 ГПК України.

Сторони у судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористалися.

Враховуючи те, що явка сторін у судове засідання судом не визнавалася обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Альба Україна» є юридичною особою (ідентифікаційний код 22946976), що підтверджено копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та статутом (т.1 а.с.155).

Відповідач, Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» є юридичною особою (ідентифікаційний код 31075647), що підтверджено витягом з ЄДР (т.1 а.с.165-167). ОСОБА_7 Державної служби України з лікарських засобів на роздрібну торгівлю лікарськими засобами (т.1, а.с.146-154).

04.01.2010р. сторонами було укладено договір купівлі-продажу №17, за умовами якого (позивач, за договором продавець), зобовязався передавати (поставляти) лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші супутні товари у власність відповідача, за договором покупця), а покупець приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов договору (п. 1.1. договору в редакції Додаткової угоди від 03.01.2012р.) (т.1 а.с.14-15, 18).

Відповідно до п. 1.2. договору товар передається по найменуваннях та в кількості, з зазначенням ціни митної та ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних.

Розділом 2 сторони визначили ціну товару і умови постачання.

Постачання товару здійснюється товарними партіями. Термін поставки кожної товарної партії визначається сторонами шляхом узгодження заказу покупця (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.5. договору визначено, що сума договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних.

Розділом 5 договору сторони визначили порядок розрахунків.

Згідно з п. 5.1 договору покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Оплата кожної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії (п.5.2 договору).

Шостим розділом договору сторони встановили умови приймання передачі та повернення товару.

Згідно з п. 6.1. договору товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партії.

В пункті 10.2. договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2010 року. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний послідуючий календарний рік.

Додатковою угодою від 04.01.2010р. визначено, що поставка здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями товару транспортом постачальника. Також відповідно до угоди покупець повідомив адреси доставки та перелік матеріально відповідальних осіб, що приймають товар, за відповідними адресами поставки та зразки печаток (штампів), якими ці особи завіряють свій підпис на супровідних документів на товар (накладні, тощо) (т.1 а.с.19).

Також, Додатковою угодою від 04.01.2010р. сторони визначили умови передавання продавцем товару покупцю зі знижкою.

Крім того, Додатковою угодою від 04.01.2011р. сторони вказали умови повернення товару та визначили осіб, які мають право підписувати відповідні документи.

Додатковою угодою від 11.04.2011р. та від 03.01.2012р. сторони визначили банківські реквізити продавця.

Договір та Додаткові угоди до нього підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без заперечень.

На виконання умов договору, позивач поставляв медикаменти та товари медичного призначення Приватному підприємству виробничо-комерційна фірма «Аква Віта», що підтверджується видатковими накладними за період з 27 березня по 16 квітня 2014 року, загальна вартість яких складає 46 770,25 грн., які наявні у матеріалах справи (т.1 а.с.22-144).

Із наданих позивачем видаткових накладних вбачається, що поставка товару здійснювалася Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» отримувачу Приватному підприємству виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» за договором № 17 від 04.01.2010р., передача товару відбувалася за декількома адресами у місті Запоріжжя, зокрема: вулиця Руставі 1-А; Кузнєцова, 30 прим. 1; вулиця Жуковського, 32; прим. 3; вулиця Товариська, 58; вулиця Патріотична, 70; пр-т. Леніна, 59/вул. Червоногвардійська; вул. ОСОБА_8/вул. Грязнова; вулиця Гудименка, 34, прим. 75, 76.

На усіх видаткових накладних міститься підпис про одержання та відбиток штемпеля з найменуванням Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» та кодом , що належить відповідачу.

18.04.2016р. та 29.09.2015р. на адресу відповідача була спрямована вимога, в якій позивач просив останнього сплатити за поставку товару на суму 46770,25грн.

Відповідач на означені вимоги не відреагував, борг не сплатив.

Враховуючи те, що відповідач повністю не розрахувався із позивачем за отриману продукцію, останній звернувся із позовом про стягнення основного боргу у розмірі 46770,25грн., інфляційних у розмірі 48430,95грн., 3% річних у розмірі 3777,88грн. за договором купівлі-продажу №17 від 04.01.2010р.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами 04.01.2010р. договір купівлі-продажу №17 є за своєю правовою природою договором купівлі-продажу (поставки), який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оплата кожної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії (п.5.2договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в кожній окремій накладній встановлений граничний строк сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач заперечив проти отримання спірного товару та посилався на відсутність підписів на видаткових накладних осіб, що не належать до переліку матеріально-відповідальних осіб, уповноважених на отримання товару.

На думку скаржника, позивач повинен був підтвердити факт поставки за видатковими накладними довіреностями на отримання товару за цим договором.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що згідно абз. 3 п.13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996р. N99 при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Таким чином, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015р. у справі №903/679/14).

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначені правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 цього Закону первинні документи повинні мати обов"язкові реквізити.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару здійснювалася ПрАТ "Альба Україна" отримувачу ПП "ВКФ "Аква Вита" згідно договору № 17 від 04.01.2010р., передача товару відбувалася за декількома адресами у м.Запоріжжя: вулиця Руставі 1-А; Кузнєцова, 30 прим. 1; вулиця Жуковського, 32; прим. 3; вулиця Товариська, 58; вулиця Патріотична, 70; пр-т. Леніна, 59/вул. Червоногвардійська; вул. ОСОБА_8/вул. Грязнова; вулиця Гудименка, 34, прим. 75, 76., що підтверджено видатковими накладними. На всіх накладних міститься підпис про одержання та відбиток штемпеля з найменуванням ПП ВКФ "Аква Вита" та кодом , що належить відповідачу(т.1 а.с.22-144).

З матеріалів справи вбачається, що видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші необхідні реквізити, отже відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та є первинними документами, що фіксують факт здійснення господарської операції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обовязок продавця вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обовязок продавця доставити товар. Таким чином, закон повязує обовязок передачі товару саме з моменту його вручення.

Таким чином, оскільки видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші необхідні реквізити, тому, останні є підтвердженням факту здійснення господарської операції позивачем.

Крім того, відсутні належні та допустимі докази, що печатка підприємства відповідача, відбиток якої проставлений на видаткових накладних, є викраденою чи підробленою.

Докази звернення підприємства відповідача до правоохоронних органів в матеріалах справи відсутні.

З огляду на умови договору, колегія суддів погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду, що строк оплати поставленого товару визначається за цим договором саме у видатковій накладній.

Свої зобов"язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів у сумі 46 770,25грн. всупереч ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України відповідач не виконав, тому висновок суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу колегія суддів вважає правомірним та документально підтвердженим.

Щодо стягнення 3% річних у розмірі 3 777,88грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За висновками суду, з якими погоджується судова колегія, здійснивши повний розрахунок 3% річних за період з 25.04.2014р. по 13.01.2017р. стягненню з відповідача підлягає сума 3 769,03грн., оскільки позивачем допущено арифметичну помилку в частині визначення кількості днів прострочки в заявлених періодах, а також двічі здійснено нарахування по накладній за №40956475 від 28.03.2014р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 48430,95грн. за період з травня 2014р. по грудень 2016р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат частково, а саме в сумі 39 749,60грн., враховуючи дійсні розміри сукупного індексу інфляції за періоди прострочення, при цьому, не виходячи за межі позовних вимог в частині інфляційних нарахувань за накладними, за якими заявлено менші суми.

Враховуючи викладене, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду та не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Аква Вита» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2017р. у справі №908/181/17 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2017р. у справі №908/181/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді О.А.Марченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Запорізької обл.