ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.06.2017р. Справа №905/102/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Астон", м.Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 314887,37 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя В.І. Матюхін

Суддя І.К. Чорненька

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-адвокат, ОСОБА_3-по дов.

від відповідача: ОСОБА_4-по дов., ОСОБА_5-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувались перерви з 06.04. по 13.04.2017р.,

з 12.05. по 01.06.2017р., з 01.06. по 22.06.2017р.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 підприємства "Астон", м.Краматорськ, про стягнення основного боргу у розмірі 300003,82 грн., трьох процентів річних в сумі 10343,53 грн. та пені в сумі 4336,16 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.04.2014р. було порушено провадження по справі №905/2448/14, судове засідання призначене на 15.05.2014р. о 10.30 год.

Згідно з ухвалою гоподарського суду Донецької області від 18.06.2014р. розгляд справи було відкладено на 01.07.2014р. о 10.15 год.

У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, положень ст.34 Кодексу України про Працю України, ст.13 Закону України Про оплату праці, ст.6 Закону України Про охорону праці, згідно рішення зборів суддів господарського суду Донецької області від 07.07.2014р., приймаючи до уваги рекомендації Ради суддів України від 11.07.2014р., з метою збереження життя і здоровя працівників господарського суду Донецької області та учасників судового процесу, захисту їх законних прав та інтересів, відповідно до наказу голови суду від 14.07.2014р. №38, господарський суд Донецької області з 15.07.2014р. призупинив свою роботу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоровю працівників господарського суду Донецької області та учасників судового процесу.

13.01.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло звернулось до суду з заявою про відновлення втраченої справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло до ОСОБА_1 підприємства Астон про стягнення основного боргу у розмірі 300003,82 грн., 3% річних у розмірі 10343,53 грн., пені у розмірі 4336,16 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.01.2016р. відмовлено у відновленні втраченої справи №905/2448/14.

Пунктом 7.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що не підлягає відновленню справа, втрачена до закінчення судового розгляду. В такому разі заявник не позбавлений права на подання нової позовної заяви у загальному порядку.

11.01.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 підприємства "Астон", м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 314887,37 грн., у тому числі основний борг в сумі 297931,00 грн., інфляція в сумі 2072,82 грн., три проценти річних в сумі 10343,53 грн. та пеня в сумі 4540,02 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на договір №16-07-12 від 16.07.2012р. в частині невиконання відповідачем своїх зобовязань з оплати вартості товару, який був поставлений згідно видаткових накладних №РН-0000020 від 18.07.2012р., №РН -0000021 від 20.07.2012р., №РН-22 від 01.02.2013р., №РН-30/1 від 19.02.2013р., №РН-44 від 21.03.2013р., №РН-147 від 29.11.2013р., №РН-149 від 05.12.2013р.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

12.05.2017р. до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк про збільшення позовних вимог (а.с.39-40, т.5), згідно з якою позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 440996,64 грн., у тому числі основний борг в сумі 326594,58 грн., інфляція в сумі 12146,37 грн., три проценти річних в сумі 18273,62 грн. та пеня в сумі 83952,08 грн.

Вищий господарський суд України в постанові пленуму від 26 грудня 2011 року N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначає, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Одночасно, згідно п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Як встановлено, предмет заявлених позивачем позовних вимог по справі №905/102/17 змінився лише шляхом збільшення кількісних показників (зокрема, позивачем як при первісному подачі позову так й при поданні заяви про збільшення позову заявлені вимоги про стягнення з відповідача основного боргу, пені, трьох процентів річних та інфляції). Підстави позову при цьому залишилися незмінними порушення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №16-07-12 від 16.07.2012р.

За таких обставин, судом прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк, що надійшла 12.05.2017р., про збільшення позовних вимог, а заперечення відповідача з цього приводу судом не враховуються.

01.06.2017р. до суду надійшла заява від 01.06.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк про уточнення позовних вимог (а.с.83-84, т.5), згідно з якою позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 497137,87 грн., у тому числі основний борг в сумі 326594,58 грн., інфляція в сумі 12137,27 грн., три проценти річних в сумі 18318,62 грн. та пеня в сумі 140086,82 грн.

За висновками суду, за своїм змістом заява від 01.06.2017р. є заявою про збільшення позовних вимог, внаслідок чого остання прийнята судом.

За таких обставин, фактично позивачем заявлено та судом розглянуто вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 497137,87 грн., у тому числі основний борг в сумі 326594,58 грн., інфляція в сумі 12137,27 грн., три проценти річних в сумі 18318,62 грн. та пеня в сумі 140086,82 грн.

Відповідач в письмових поясненнях №45/17 від 21.03.2017р. (а.с.8-11, т.3) позовні вимоги не визнав, посилаючись на неузгодження сторонами у договорі №16-07-12 від 16.07.2012р. строків оплати товару та, як наслідок, недоведеність позивачем наявності прострочення з боку кредитора. Крім цього, відповідач стверджує про сплату ним протягом 2014р. повністю заборгованості перед позивачем за поставками 2012-2013 р.р. Одночасно, у вказаних поясненнях відповідачем заявлено про необхідність застосування норм п.6 ст.232 Господарського кодексу України, ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляції.

10.04.2017р. надійшли пояснення відповідача (а.с.75-76, т.3), згідно яких відповідач стверджує про правомірність зарахування платежів від нього в хронологічному порядку, внаслідок чого заборгованість за поставками в період з 18.07.2012р. по 05.12.2013р. в нього відсутня.

Згідно письмових пояснень від 10.05.2017р. №89/17 (а.с.7-8, т.5) відповідач також стверджує про погашення ним заборгованості по поставках з 18.07.2012р. по 05.12.2013р., вимоги про стягнення саме якої й були заявлені позивачем первісно у позові.

В письмових поясненнях від 31.05.2017р. №101/17 (а.с.68-69, т.5) відповідач наполягає на відсутності заборгованості перед позивачем на дату подання позову у справі №905/2448/14 17.03.2014р. та позову по цій справі 28.12.2016р., внаслідок чого подання заяви про збільшення позовних вимог є неправомірним.

За змістом письмових пояснень, що надійшли до суду 22.06.2017р., відповідач посилається на невірне визначення позивачем строку оплати товару, фактичну зміну позивачем підстав позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

16.07.2012р. між сторонами був підписаний договір №16-07-12, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити відповідачу (покупцю) продукцію згідно з специфікаціями, що є невідємною частиною договору, а відповідач взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити вказану продукцію.

Поставка партій продукції погоджується щодо кількості перед поставкою, згідно письмової заявки покупця (п.2 договору). Кількість та номенклатура продукції визначається сторонами додатково та вказується у відповідних специфікаціях (п.3 договору). За умовою п.5.1 договору №16-07-12 від 16.07.2012р. ціна на продукцію вказується у специфікаціях.

На виконання умов договору №16-07-12 від 16.07.2012р. між сторонами підписані специфікації №1 від 18.07.2012р.-№100 від 21.11.2014р., в яких сторонами погоджено найменування товару, його кількість, ціну, строк та місце поставки та умови оплати.

Так, виходячи зі змісту підписаних сторонами специфікацій, строком поставки є момент підписання вказаних специфікацій, місце поставки СРТ (склад ПП «Астон», м.Краматорськ) на умовах Інкотермс 2000.

Відповідно до п.11.5 договору №16-07-12 від 16.07.2012р., договір набирає чинності з моменту підписання та до повного взаєморозрахунку між сторонами.

Як вказує позивач, згідно з наданими до справи видатковими накладними за період з 18.07.2012р. по 24.12.2014р. за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. ним було поставлено відповідачу товар на суму 8624662,58 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до розділу 6 договору №16-07-12 від 16.07.2012р. розрахунок за поставлену продукцію здійснюється у національній валюті України шляхом оплати по безготівковому розрахунку на розрахунковий рахунок позивача. Умови оплати узгоджуються сторонами у відповідних специфікаціях.

За умовами специфікацій №1 від 18.07.2012р.-№100 від 21.11.2014р. до договору №16-07-12 від 16.07.2012р. поставка продукції відбувається на умовах попередньої оплати в розмірі 100%.

Тобто, сторонами у договорі за власним волевиявленням узгоджено певний порядок оплати саме шляхом здійснення покупцем попередньої оплати на користь постачальника.

Доказів наявності будь-якого іншого погодження порядку проведення розрахунків за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За висновками суду, умовами договору №16-07-12 від 16.07.2012р. не встановлено певного строку здійснення відповідачем попередньої оплати позивачу.

Згідно приписів статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем до матеріалів справи додано вимогу №2 від 27.02.2017р. про сплату боргу (а.с.63-64, т.5).

Проте, зі змісту даної вимоги позивач наполягав на сплаті відповідачем заборгованості в сумі 28663,60 грн., яка виникла за інший період, ніж період виникнення заборгованості, про стягнення якої позивачем заявлені позовні вимоги.

Всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем доказів звернення до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 326594,58 грн. до матеріалів справи не надано.

Посилання позивача на наявність обовязку у відповідача сплатити вартість товару в день його прийняття суд вважає безпідставними, виходячи з того, що умовами договору №16-07-12 від 16.07.2012р. чітко визначено порядок проведення розрахунків між сторонами попередня оплата. При цьому, у разі невизначення строку здійснення такої оплати спеціальна норма ст.693 Цивільного кодексу України вказує на обовязковість застосування ст.530 Цивільного кодексу України.

При цьому, згідно з приписами частини 2 пункту 1 ст.693 Цивільного кодексу України у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу, тобто положення при виконанні зустрічних зобов'язань. Відповідно до пункту 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, наслідком невиконання покупцем своїх зобов'язань з попередньої оплати товару можуть бути лише дії постачальника, які стосуються збереження частково своїх договірних зобов'язань (в межах часткової оплати) або відмови від виконання зобов'язань з поверненням отриманих коштів. При попередній оплаті за договором поставки чинне законодавство не надає право постачальнику вимагати від іншої сторони виконання грошового зобов'язання, згідно ст.692 Цивільного кодексу України оскільки в цьому випадку порушувався б принцип вільного волевиявлення сторін при укладенні угоди (пункт 3 статті 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на позов за приписом ст.261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що відповідач повинен був сплатити позивачу попередню оплату в сумі 326594,58 грн. у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, виходячи з того, що доказів направлення відповідної вимоги на адресу відповідача матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відсутність порушеного з боку відповідача права позивача на отримання грошових коштів в сумі 326594,58 грн. та, як наслідок, необгрунтованість позовних вимог про стягнення основного боргу.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 326594,58 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.8.1 договору №16-07-12 від 06.07.2012р. за неоплату або прострочення оплати продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день просторочення від неперерахованої суми.

На підставі вказаного пункту договору позивачем нараховано та предявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 140086,82 грн. за період з 18.07.2012р. по 24.06.2015р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу та пені, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України також заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляції в сумі 12137,27 грн. за період з 05.11.2014р. по 24.06.2015р. та трьох процентів річних в сумі 18318,62 грн. за період з 18.07.2012р. по 24.06.2015р.

За відсутністю доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, які тягнуть за собою можливість застосування певного виду відповідальності, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляції в сумі 12137,27 грн., трьох процентів річних в сумі 18318,62 грн. та пені в сумі 140086,82 грн. також підлягають залишенню без задоволення.

Відповідач в письмових поясненнях №45/17 від 21.03.2017р. також заявив про необхідність застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляції.

Враховуючи висновки суду щодо недоведеності позовних вимог про стягнення інфляції, трьох процентів річних та пені, заява відповідача про застосування позовної давності до даних вимог судом не розглядається.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

При цьому, як встановлено, при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем було додано платіжне доручення №62 від 07.03.2014р. про сплату судового збору в сумі 6297,75 грн. (в розмірі, який був встановлений на момент звернення позивача до суду з позовом у справі №905/2448/14).

Одночасно, під час розгляду справи позивачем було збільшено суму позову на 182250,50 грн. Згідно платіжного доручення №289 від 05.05.2017р. позивачем було доплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Проте, за висновками суду, при збільшенні суми позову на 182250,50 грн. позивачем мав бути доплачений судовий збір в сумі 2733,76 грн. (тобто, в розмірі 1,5% від суми вимог згідно діючого на момент збільшення позову законодавства).

За таких обставин, недоплачений судовий збір в сумі 1133,76 грн. підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло, м.Донецьк до ОСОБА_1 підприємства "Астон", м.Краматорськ заборгованості в сумі 497137,87 грн., у тому числі основний борг в сумі 326594,58 грн., інфляція в сумі 12137,27 грн., три проценти річних в сумі 18318,62 грн. та пеня в сумі 140086,82 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Мега - Металскло (83114 АДРЕСА_1, поштова адреа: 85102 Донецька область, м.Костянтинівка, пр.Ломоносова. буд.142, кв.60, ) на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 1133,76 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 22.06.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 26.06.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя В.І. Матюхін

Суддя І.К. Чорненька