ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.07.2017 Справа № 904/7074/17

Суддя Рудовська І.А. , розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРЛАЙН", с. Дороге, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Електроважмаш", м. Дніпро

про стягнення 63 510,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стаття 63 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує суддю, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не вивчаючи питання по суті позовних вимог.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам статей 54 - 58 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 65 Кодексу визначає дії судді з підготовки справи до розгляду, які полягають у здійсненні певних заходів і процесуальних дій, спрямованих на правильне і своєчасне вирішення спору.

Суддя самостійно на власний розсуд визначає, які саме дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, а також тих клопотань, що подані позивачем разом із позовною заявою.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРЛАЙН" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом (вх. № суду 7074/17 від 05.07.2017 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Електроважмаш" про стягнення 63 510,82 грн. - заборгованості та витрат по сплаті судового збору.

Суд вважає за необхідне повернути позовну заяву вих. № 148/17 від 27.06.2017 р. і додані до неї документи без розгляду з наступних підстав:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно приписів ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі. Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРЛАЙН" у позовній заяві просить відстрочити позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Поважною обставиною є те, що ТОВ " КАРЛАЙН" перебуває у процесі ліквідації, впродовж якої не було виявлено майнових активів, що належить позивачу, окрім даної дебіторської заборгованості, яка є предметом даного спору.

Наведену позивачем мотивацію для відстрочки від сплати судового збору, суд вважає недостатньою з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" (із внесеними змінами та доповненнями) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно абз.2,3 п.5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Закону України Про судовий збір" від 05.07.2012р. №01-06/869/2012 особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки у ст.129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відхиляючи клопотання про відстрочку сплати судового збору, суд виходив із мотивації, що на позивача поширюється дія ст. 42 Господарського кодексу України, згідно якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а також дії пункту першої ст.1 Закону України "Про підприємництво" від 07.02.1991 р. № 698/ХІІ (із внесеними змінами та доповненнями), що підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими, як суб'єкти підприємницької діяльності, у порядку встановленому законодавству.

Таким чином, позивачем не надано суду документів, які б належним чином підтверджували важкий фінансовий стан позивача як суб'єкта підприємницької діяльності, що є учасником процесу в господарському судочинстві, та могли б бути підставою для висновку про можливість надання йому відстрочки сплати судового збору.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає достатніх правових підстав для надання позивачу відстрочки сплати судового збору і повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як випливає з вимог ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів не залежить від того чи є у наявності у відповідача дані документи.

На підтвердження надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення, позивач залучив до позовної заяви поштову квитанцію від 27.06.2017 р. з описом вкладення у цінний лист від 27.06.2017 р.

Натомість, суд звертає увагу, що в описі вкладення у цінний лист від 27.06.2017 р. зазначено: "Позовна заява № 148/17 від 27.06.2017 з додатками", однак при цьому перелік додатків в описі вкладення у цінний лист не наводиться, що позбавляє суд можливості перевірити дотримання позивачем вимог ст. 56 Господарського процесуального кодексу України стосовно його обовязку надіслати відповідачу копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів. В той же час, до позовної заяви додані вказані в ній додатки (стор. 4 позовної заяви - додатки), направлення яких відповідачу фактично позивачем не підтверджується.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати поштову квитанцію від 27.06.2017 р. з описом вкладення у цінний лист від 27.06.2017 р. в якості виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд приймає до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК. Крім того, в абз. 7 п.п. 3.5 п. 3 наведеної постанови Пленуму ВГСУ визначено, що у разі коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК України.

За змістом ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Вказані обставини є підставою для повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду.

Додатково зазначаємо, що згідно з ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ч. 2 ст. 34, ст.ст. 56, 57, п.п. 4, 6 ст. 63, ст.ст. 86, 87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Додаток: - позовна заява з доданими до неї додатками на 35 арк.

Суддя ОСОБА_1