П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ
Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,
суддів:Берднік І.С.,
Ємця А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 910/502/16 за позовом ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича до товариства з обмеженою відповідальністю «ВГФ 2014» (далі - ТОВ «ВФГ 2014») про зобов'язання повернути 66 739,73 грн,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ПАТ «Банк національний кредит» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що заумовами укладеного між ним і ТОВ «ВГФ 2014» депозитного договору у разі його дострокового розірвання з ініціативи вкладника проценти виплачуються за зниженою ставкою. У лютому 2015 року відповідач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання цього договору, яку було задоволено, на рахунок відповідача повернуто всю суму депозиту та суму нарахованих процентів без їх перерахування за зниженою ставкою. Посилаючись на положення ст.ст. 387, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), ПАТ «Банк національний кредит» просило зобов'язати ТОВ «ВГФ 2014» повернути кошти у сумі 66 739,73 грн, отримані товариством за депозитним договором без достатніх правових підстав (т. 1, а.с. 5-7).

Заперечуючи проти позову, ТОВ «ВГФ 2014» послалося на те, що між ним і ПАТ «Банк національний кредит» укладено договір про внесення змін до депозитного договору, згідно з яким повернення коштів у разі дострокового розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника здійснюється без застосування зниженої процентної ставки (т. 1, а.с. 40-43).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14 березня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15 листопада 2016 року судові рішення попередніх інстанцій залишено без змін.

У заяві про перегляд з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), ПАТ «Банк національний кредит» просить скасувати постанову суду касаційної інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 38 та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В обґрунтування заяви надано копії постанов Вищого господарського суду України від 7 грудня 2016 року у справі № 924/293/16 та від 23 листопада 2016 року у справі № 910/31/16, правовідносини в яких, на думку заявника, є подібними до правовідносин у справі, що розглядається

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені заявником доводи, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява ПАТ «Банк національний кредит» не підлягає задоволенню.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 26 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» (банк) і ТОВ «ВГФ 2014» (вкладник) укладено договір про депозитний вклад «Стандартний» № DU1238/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (367 днів) у національній валюті (без капіталізації процентів) (далі - Договір) (т. 1, а.с. 11-14).

За змістом п.п. 2.1-2.3 Договору вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок у ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти в сумі 500 000,00 грн у національній валюті на умовах цього Договору. Депозит розміщується на строк із 26 червня 2014 року по 27 червня 2015 року включно. Банк сплачує вкладникові процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22,0 % річних.

Порядок повернення депозиту та сплати процентів визначено у розділі 3 Договору, згідно з п. 3.1 якого банк приймає на зберігання грошові кошти вкладника на умовах і в терміни, передбачені п.п. 2.1-2.3 цього Договору.

Вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладникові. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів із дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, відкритий у ПАТ «Банк національний кредит». У випадку розірвання Договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (п. 3.7 Договору).

Якщо сума раніше сплачених вкладникові процентів перевищує суму процентів, що належить до виплати по перерахуванню, то різниця між ними утримується банком у момент дострокового повернення вкладу з суми вкладу або вноситься вкладником на рахунок банку (п. 3.8 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору банк має право самостійно розраховувати суму процентів, а також визначати у кожному конкретному випадку умови договорів про зміну умов Договору, в тому числі зміну розміру процентів, за результатами переговорів. Банк має право у разі дострокового розірвання Договору з ініціативи вкладника повернути суму депозиту вкладникові за мінусом суми, утриманої із суми депозиту згідно з п. 3.8 цього Договору.

У розділі 7 Договору наведено заключні положення, зокрема згідно з п. 7.2 всі інші зміни та доповнення до цього Договору, в тому числі щодо зміни розміру процентної ставки за користування депозитом, має бути вчинено у письмовій формі та підписано належним чином сторонами з обов'язковим посиланням на цей Договір.

27 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» (заставодержатель), ТОВ «ВГФ 2014» (заставодавець) і товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (далі - ТОВ «Факторинг Фінанс», позичальник) укладено договір застави майнових прав № 04-1279/1-1 (далі - Договір застави), за умовами якого заставодавець на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 1 червня 2013 року № 05.1-85ю/2013/2-1, укладеним між банком і ТОВ «Факторинг Фінанс» (далі - Кредитний договір), передав заставодержателю у заставу майнові права на отримання грошових коштів у сумі 500 000,00 грн за Договором, включаючи сам вклад і нараховані проценти в розмірі 22 % (т. 1, а.с. 46-49).

27 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» і ТОВ «ВГФ 2014» укладено договір про внесення змін № 1 до Договору (т. 1, а.с. 44-45), згідно з яким сторони, зокрема:

- доповнили Договір положенням про те, що майнові права на вклад є забезпеченням виконання зобов'язань ТОВ «Факторинг Фінанс» за Кредитним договором;

- змінили п. 2.6 Договору, яким передбачалося, що банк у день повернення депозиту зараховує суму депозиту із нарахованими процентами на поточний рахунок вкладника, встановивши, що 26 червня 2015 року банк перераховує загальну суму депозиту на рахунок вкладника, але в будь-якому випадку після припинення дії Договору застави;

- виклали п. 3.7 Договору в новій редакції, згідно з якою вкладник має право після припинення дії Договору застави звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладникові. Після припинення дії Договору застави банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 (десяти) днів із дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника;

- доповнено Договір положеннями про те, що вкладник має право на дострокове розірвання договору, але тільки після припинення дії Договору застави, повідомивши про це банк за 10 робочих днів.

26 лютого 2015 року ПАТ «Банк національний кредит» і ТОВ «ВГФ 2014» уклали договір про розірвання Договору застави (т. 1, а.с. 50).

26 лютого 2015 року відповідач звернувся до позивача з листом № 3, в якому просив достроково припинити дію Договору без втрати нарахованих відсотків та повернути депозитні кошти разом із відсотками на поточний рахунок позивача (т. 1, а.с. 15).

У позовній заяві банк послався на те, що суму депозиту з нарахованими на неї процентами у розмірі 22 % було повернуто вкладникові у день звернення із листом - 26 лютого 2015 року, надано розрахунок процентів за період із 26 червня 2014 року до 25 лютого 2015 року (т. 1, а.с. 16).

Водночас виписка по особовому рахунку ТОВ «ВГФ 2014», надана банком, містить інформацію про те, що проводку на суму 573 232,88 грн (двома платежами по 73 232,88 грн і 500 000,00 грн) здійснено 28 серпня 2015 року. Вихідний залишок на цьому рахунку станом на 23 вересня 2015 року становить 66 739,73 грн (відповідає сумі заявленого позову) (т. 1, а.с. 17).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 5 червня 2015 року № 114 з 8 червня 2015 року у ПАТ «Банк національний кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію. 31 серпня 2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит»

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив про те, що ним було повернуто відповідачеві грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн і нараховані проценти у сумі 73 232,88 грн. Однак при цьому, за твердженням позивача, на день розірвання та повернення депозиту він не перерахував проценти за зниженою процентною ставкою у розмірі 2 % річних, внаслідок чого відповідач безпідставно отримав 66 739,73 грн грошових коштів за укладеним із позивачем Договором, і ці кошти має бути повернуто позивачеві.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходячи із загальних положень ЦК і Господарського кодексу України про зобов'язання, свободу договору та договір банківського вкладу, дійшов висновку, що сторони, уклавши договір про внесення змін № 1 до Договору, на власний розсуд виклали п. 3.7 Договору в новій редакції, а саме виключили положення про виплату процентів за зниженою процентною ставкою у разі дострокового розірвання Договору. Договір про внесення змін до Договору є чинним, а тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача повернути кошти у розмірі 66 739,73 грн. Виплата банком процентів за користування депозитом із розрахунку 22 % річних є належним виконанням банком своїх зобов'язань за депозитним договором.

Із наданої для порівняння копії постанови у справі № 924/293/16 вбачається, що суд касаційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про задоволення позову ПАТ «Банк національний кредит» до приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» про зобов'язання повернути кошти з огляду на таке. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача повернути позивачеві грошові кошти, одержані за нікчемною додатковою угодою до депозитного договору з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачеві грошових коштів. Встановивши нікчемність цієї угоди на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 215 ЦК, суд застосував наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ст. 216 ЦК. Таких висновків дійшов суд касаційної інстанції і в справі № 910/31/16, залишаючи без змін постанову апеляційного суду про задоволення аналогічного позову.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду України щодо застосування положень ст.ст. 11114 - 11126 ГПК заява про перегляд судового рішення з підстав, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК, може бути подана за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права; ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У справі, яка розглядається, позивачем визначено підставою позову витребування грошових коштів, які він вважає набутими відповідачем без достатньої правової підстави (ст.ст. 387, 1212 ЦК). Водночас у справах, копії постанов у яких надано для порівняння, позивачем підставою позову визначено повернення грошових коштів, набутих відповідачем на підставі правочину, який є нікчемним в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Справи розглянуто судами в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до відповідних правовідносин.

Таким чином, з урахуванням принципу змагальності, згідно з яким сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, у справі, що розглядається, та у справах, копії постанов у яких надано для порівняння, суд встановив різні за своїм характером і правовим регулюванням правовідносини та вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, обставини, на які посилається заявник в обґрунтування заяви про перегляд з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 15 листопада 2016 року, не отримали підтвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

З огляду на викладене заява ПАТ «Банк національний кредит»» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 910/502/16 задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, ст.ст. 11123 , 11124 , 11126 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 910/502/16.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 11116 ГПК.

Головуючий Т.Є. Жайворонок
Судді:І.С. Берднік
А.А. Ємець