ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. Справа № 922/2197/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

за участі секретаря Кохан Ю.В.,

за участі прокурора відділу прокуратури Харківської області - ОСОБА_1, службове посвідчення № 036249 від 12.11.2015;

та за участі представників:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 286 від 24.06.2016;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № 1 від 20.12.2016;

третьої особи не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1569Х/3-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2017 року в справі № 922/2197/16

за позовом Державного підприємства "Благодатне", с. Благодатне Зміївського району Харківської області;

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України, м. Київ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний", с. Благодатне Зміївського району Харківської області;

за участі Прокурора Харківської області, м. Харків;

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ДП "Благодатне" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "ВС Благодатний" про визнання недійсним договору № 12/03 від 22.03.2010 про реалізацію інвестиційного проекту на Державному підприємстві "Благодатне", укладеного між позивачем та відповідачем.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.07.2016 до участі у справі залучено Міністерство аграрної політики та продовольства України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, та прокурора Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2017 у справі № 922/2197/16 (суддя Суслова В.В.) позов задоволено. Визнано недійсним договір № 12/03 від 22.03.2010 про реалізацію інвестиційного проекту на Державному підприємстві "Благодатне", укладеного з ТОВ "ВС Благодатний".

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що : договір про реалізацію інвестиційного проекту на Державному підприємстві "Благодатне" № 12/03 від 22.03.2010 був укладений з дотриманням вимог Закону України Про інвестиційну діяльність. Зазначає; інвестором - ТОВ "ВС Благодатний" на виконання умов договору про реалізацію інвестиційного проекту на Державному підприємстві "Благодатне" № 12/03 від 22.03.2010 було витрачено 9872524,93 грн. на внесення добрив і засобів захисту рослин, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про внесення добрив і засобів захисту рослин; відповідач вів статистичну звітність (форма 50-сг), в яких вказані обсяги придбаних засобів захисту рослин і добрив; суд не дав правову оцінку заяві ОСОБА_4 (з 10 жовтня 2013 року по 31.08.2015 року був керівником та підписантом ДП «Благодатне»), який повідомив про існування та виконання спірного договору сторонами.

Також вказує на те, що директори ДП «Благодатне» знали про існування спірного договору, виконували його, підписували акти за даним договором від імені ДП «Благодатне», а саме : з 21.05.2010 року по 31.05.2013 року - директор ОСОБА_5, а з 30.05.2013 року по 31.07.2015 року - директор ОСОБА_6 Тому посилання представника ДП «Благодатне» про те, що новий директор ДП «Благодатний» ОСОБА_7, який приступив до своїх обов'язків 31.08.2015 року, а після цього виконуючий обов'язки директора ОСОБА_8, нічого не знали про даний договір, не є обґрунтованими. Отже в даному випадку позивачем, який подав позов у липні 2016 року, а про існування спірного договору знав з кінця травня 2010 року, було пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачем подавалася відповідна заява, що відповідно до вимог частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в позові.

Крім того, відповідач вказує на те, що : Постанова №530 від 17.04.2009 року, на порушення вимог якої посилається позивач, на момент винесення оскаржуваного рішення втратила свою чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №390 від 13.04.2011 року.

Також, як стверджує відповідач, інвестиційний проект поліпшення родючості грунту був розроблений і схвалений сторонами в особі заступника Генерального директора ТОВ «ВС Благодатний» ОСОБА_9 і сам спірний договір з додатком до нього був узгоджений органом, який належав до сфери управління щодо ДП «Благодатне» в той період часу - Міністерством оборони України в особі Тимчасово виконуючим обов'язки Директора департаменту економіки Міністерства оборони України ОСОБА_10

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 у справі № 922/2197/16 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.06.2017 о 09:30 год.

Ухвалою від 08.06.2017, у звязку з відсутністю відзивів позивача та третьої особи та неявкою представника третьої особи в судове засідання, з метою забезпечення повного, всебічного та обєктивного дослідження матеріалів справи, відкладено розгляд апеляційної скарги на 11.07.2017 об 11:00 год.

У звязку з відпусткою судді Барбашової С.В., 10.07.2017 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/2197/17 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України (згідно з Постановою Вищого Господарського Суду № 6 від 10.07.2014), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

Представник апелянта 05.07.2017 за вх. № 7078 та 11.07.2017 за вх. № 7278 надав документи в підтвердження апеляційної скарги, та в судовому засіданні 11.07.2017 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу відповідача від 11.07.2017 за вх. № 7267 та в судовому засіданні 11.07.2017 не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що надані відповідачем 44 акти внесення добрив та засобі захисту рослин не можуть свідчити про виконання відповідачем своїх зобов»язань за спірним договором інвестування, оскільки:

акти №6-20 на загальну суму 1 145 867, 01 грн. за травень-жовтень 2011року підписані від імені ДП «Благодатне» сторонньою особою (ОСОБА_5А.), оскільки наказом №231 Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.04.2011 директором ДП «Благодатне» було призначено ОСОБА_11 ;

акти №30-38 на загальну суму 2 148 702, 61 грн. з травня 2013 року, є також підробленими та підписані від імені ДП «Благодатне» сторонньою особою (ОСОБА_5А.), оскільки згідно з наказом №97-п Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.04.2013 року керівником ДП «Благодатне» працював ОСОБА_12;

інші акті складені та підписані трьома суб'єктами господарювання на виконання одночасно трьох та більше господарських договорів і з пояснень, наданих керівниками сільськогосподарських підприємств, які підписували зазначені вище акти, вбачається, що ці роботи за актами проводилися третіми особами та ТОВ «ВС Благодатний» виключно для захисту вирощуваних ними зернових та технічних культур від хвороб, тобто для власних потреб, а не на виконання спірного договору інвестування.

Також вказує на те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що органами державної статистики згідно з чинним законодавством та чинною статистичною методологією ТОВ «ВС Благодатний» внесено до переліку респондентів, які звітують за формою державного статистичного спостереження № 50-сг "Основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств", а надані відповідачем статистичні звіти (форма 50-сг) не містять відповідної відмітки органу державної статистики про приймання цих документів.

Крім того, звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачем господарських операцій за спірним договором як то: подорожні листи, докази транспортування, складування, застосування пестицидів та агрохімікатів, локальні кошториси, приходні ордери, підсумкові відомості ресурсів, витяги з банківських рахунків, розрахунки загально виробничих витрат, накази с особового складу, докази нарахування та виплати заробітної плати механізаторам, докази сплати ЄСВ та інше ТОВ «ВС Благодатний» в судові засідання не надавало та в матеріалах справи вони відсутні. Разом з цим, відповідно до фінансових звітів ДП «Благодатне» (форма № 1-м) та оборотно-сальдової відомості по рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» вище вказана кредиторська заборгованість за спірним договором не обліковується. До того ж, як вказує позивач, відповідно до акту від 20.03.2015 № 338/22/22994509, який був складений при проведенні позапланової виїзної документальної перевірки ДПІ у Зміївському районі ГУ ДФС у Харківській області за період з 01.07.2013 по 26.01.2015, вказана вище кредиторська заборгованість ДП «Благодатне» перед ТОВ «ВС Благодатний» за даними бухгалтерського та податкового обліку також не обліковувалася.

Також вважає, що інформація, що міститься в нотаріально завіреній заяві колишнього керівника ДП «Благодатне» ОСОБА_4, в якій останній повідомляє, що спірний договір виконувався, а витрати за ним відображалися у бухгалтерському та податковому обліку, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить наявним в справі доказам.

Також позивач стверджує, що про спірний договір позивач дізнався лише після звернення відповідача як конкурсного кредитора до господарського суду Харківської області у 2015 році з фінансовими вимогами до підприємства, оскільки інвестиційний проект за вказаним договором не реєструвався, в бухгалтерській та податковій документації позивача спірний договір не відображено, жодних зауважень, або заперечень стосовно неналежного виконання умов спірного договору з боку відповідача на адресу державного підприємства «Благодатне» не надходило. Таким чином, як вважає позивач, ним не було пропущено загальний трирічний строк позовної давності за позовом у даній справі.

Прокурор відділу прокуратури Харківської області у відзиві на апеляційну скаргу відповідача (вх. № 6006 від 08.06.2017) та в судовому засіданні 11.07.2017 не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем до матеріалів справи надано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_13, із змісту якої вбачається, що договір № 12/03 від 22.03.2010 року про реалізацію інвестиційного проекту з боку генерального директора ТОВ «ВС "Благодатний" ОСОБА_13 ніколи не підписувався, про його існування він не чув, жодних доручень та розпоряджень іншим особам на його укладання не давав, в березні 2010 року за посадою генерального директора працював повний робочий місяць та жодних дій що свідчили б про прийняття до виконання цього договору ТОВ "ВС Благодатний" не вчинялось. Таким чином, як вважає прокурор, доводи щодо підписання спірного договору не уповноваженою особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для підпису договору, є обґрунтованими.

Також вказує на те, що відповідачем в порушення пунктів 1, 2 статті 8 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (із змінами) при укладанні спірного договору не подано фінансовим органам декларацію про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, не одержано позитивного висновку державної експертизи інвестиційного проекту, не подання в установленому порядку бухгалтерської та статистичної звітності.

Окрім цього зазначає, що сторонами спірного договору як суб'єктами інвестиційної діяльності не дотримано вимоги статті 12-2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» щодо державної реєстрації інвестиційних проектів, яка здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку на підставі позитивного висновку експертної оцінки їх економічної ефективності та пункту 3 Порядку проведення аукціону із залучення інвесторів державними підприємствами, установами та організаціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2009 № 530 «Питання залучення інвестицій державними підприємствами, установами та організаціями» (дійсна на момент укладення договору № 12/03), а саме - ініціатором інвестиційного проекту не отримано відповідного рішення (згоди) Кабінету Міністрів України на реалізацію інвестиційного проекту, в якому бере участь ДП «Благодатне».

Також звертає увагу на те, що в порушення вимог статті 1 Закону України від 18.09.1991 № 1560-ХІІ «Про інвестиційну діяльність» (із змінами) та статті 42 Господарського кодексу України спірний договір № 12/03 не передбачає домовленості сторін щодо досягнення основної мети - отримання прибутку.

Крім того, вказує на те, що надані відповідачем копії трьохсторонніх актів про внесення мінеральних добрив та ЗЗР, які складені між ДП «Благодатне», ТОВ «ВС Благодатний» із залученням інших юридичних осіб та фізичних осіб підприємців на виконання договорів спільного обробітку землі впродовж 2010-2014 років, не можуть свідчити про виконання відповідачем умов спірного договору інвестування на зазначену в актах суму - 9 872 524,93 грн., оскільки на підставі договорів спільного обробітку землі впродовж 2010-2014 років вказані вище треті особи субєкти господарювання фактично використовували земельні ділянки, що належать ДП «Благодатне» та виконували роботи з внесення мінеральних добрив та ЗЗР, пов'язані виключно з вирощуваних ними для власних потреб сільськогосподарських культур.

Третя особа свого представника в судове засідання 11.07.2017 не направила, про причину відсутності представника в судовому засіданні не повідомила, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням № 313.

Враховуючи, що третя особа була повідомлена про час та місце судового засідання, розгляд справи відкладався, судова колегія вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи за наявними у справі документами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, державне підприємство "Благодатне" (позивач) є державним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

22.03.2010 року між Державним підприємством "Благодатне", підприємством, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний", інвестором, укладено договір № 12/03 про реалізацію інвестиційного проекту на державному підприємстві "Благодатне" (далі договір інвестування), за умовами якого Інвестор зобов'язується на власний ризик і за власні кошти, відповідно до умов цього договору забезпечити реалізацію схваленого (затвердженого) інвестиційного проекту покращення родючості земель на землях ДП "Благодатне", а підприємство - створити умови для його реалізації та повернення Інвестору інвестиційних коштів.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору інвестування орієнтовний обсяг інвестицій на 2010-2015 рік становить не менше 900000,00 грн.. Збільшення обсягу інвестицій не потребує додаткових узгоджень.

Пунктом 2.3 договору інвестування передбачено, що інвестування проводиться інвестором перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок підприємства внесенням грошових коштів готівкою в касу підприємства, внесенням добрив та ЗЗР безпосередньо у землі ДП «Благодатне», що підтверджується відповідними актами.

Серед обовязків інвестора пунктом 3.1.1 договору інвестування передбачено своєчасне перерахування грошових коштів в сумі, передбаченій пунктом 2.1. цього договору, або здійснення внесення добрив та ЗЗР.

Згідно з пунктом 3.3.2 передбачено, що одним з обовязків підприємства є укладення відповідних договорів на придбання добрив та ЗЗР за узгодженням з інвестором та здійснення їх внесення в землі в необхідні терміни при умові своєчасного перерахування інвестором коштів.

Пунктом 1.4. Договору №12/03 визначено, що Підприємство зобовязується здійснити оплату за фінансування, внесення добрив та ЗЗР, які інвестор надав Підприємству за даним договором.

Зі змісту позовної заяви, з урахуванням додаткових пояснень позивача по справі вх. №24709 від 27.07.2016, вбачається, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що: спірний договір підписано не уповноваженою особою, так як в договорі з боку відповідача підпис поставлено від імені генерального директора ОСОБА_13, тоді як у нотаріально завіреній заяві ОСОБА_13 стверджує, що такого договору не підписував. При цьому жодних дій, які б свідчили про прийняття до виконання договору, сторони не вчиняли.

Також позивач посилається на те, що спірний договір суперечить вимогам Закону України "Про інвестиційну діяльність" (із змінами) та іншим нормативним актам України, оскільки ініціатором (відповідачем) інвестиційного проекту не отримано висновку експертної оцінки економічної ефективності проекту та відповідного рішення (згоди) Кабінету Міністрів України на його реалізацію, окрім того не забезпечено державної реєстрації інвестиційного проекту, подання фінансовим органам декларації про обсяги і джерела здійснюваних інвестицій, бухгалтерської та статистичної звітності.

Таким чином, за висновком позивача, спірний договір підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що спірний договір з боку відповідача підписаний не уповноваженою особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для підпису договору, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України і жодних дій, які б свідчили про прийняття до виконання договору, сторони не вчиняли.

Також місцевий господарський суд виходив з того, що : спірний договір суперечить вимогам пунктів 1, 2 статті 8 Закону України від 18.09.1991 № 1560-ХІІ (надалі - Закон № 1560-ХІІ) Про інвестиційну діяльність (із змінами) в частині подання фінансовим органам декларації про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, одержання позитивного висновку державної експертизи інвестиційного проекту, подання в установленому порядку бухгалтерської та статистичної звітності; в порушення вимог статті 1 Закону України Про інвестиційну діяльність та статті 42 Господарського кодексу України спірний договір не передбачає домовленості сторін щодо досягнення основної мети - отримання прибутку.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, наявні достатні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29.05.2013 р. № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (із змінами) передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2009 № 530 було затверджено Порядок проведення аукціону із залучення інвесторів державними підприємствами, установами та організаціями.

Пунктом 1 вказаного Порядку встановлено, що цей Порядок визначає єдиний механізм залучення інвесторів державними підприємствами, установами та організаціями (далі - підприємства) для реалізації інвестиційних проектів, що спрямований на забезпечення конкурентності, відкритості, справедливості, неупередженості в підготовці і проведенні аукціону з відбору субєктів господарювання для набуття права на укладення з підприємствами інвестиційного договору про залучення та реалізацію інвестицій.

У статті 2 цього Порядку аукціон визначений як конкретний спосіб визначення субєктів господарювання для набуття права на укладення інвестиційного договору.

Таким чином, при залученні державними підприємствами, установами та організаціями інвестицій, законодавством встановлено особливий порядок укладання інвестиційних договору про залучення та реалізацію інвестицій, який здійснюється на конкурсних засадах шляхом проведення аукціону.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що в порушення вищевказаного Порядку спірний договір укладався на загальних підставах, без проведення аукціону, у зв*язку з чим вказаний договір є таким, що суперечить вказаним вище вимогам законодавства.

Окрім цього, пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що при укладенні інвестиційного договору ініціатор інвестиційного проекту має отримати відповідного рішення (згоди) Кабінету Міністрів України на реалізацію інвестиційного проекту.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання ініціатором інвестиційного проекту рішення (згоди) Кабінету Міністрів України на реалізацію інвестиційного проекту, в якому бере участь ДП «Благодатне».

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що вказаний вище порядок не підлягає застосуванню у даному спорі, так як на момент прийняття оскаржуваного рішення постанова Кабінету Міністрів України від 17.04.2009 № 530, якою затверджено цей Порядок, втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №390 від 13.04.2011 року.

Проте колегія суддів вважає таке твердження відповідача необгрунтованим, зважаючи на таке.

У абзацах 2 та 3 пункту 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, оскільки при вирішенні справи про визнання договору недійсним перевіряється його відповідність вимогам законодавства саме на момент його укладення, то правове значення має факт чинності певної норми законодавства саме на момент укладення договору, а не на момент подання позову або на момент прийняття рішення у справі.

Разом з цим, постанова Кабінету Міністрів України від17.04.2009 № 530 на момент укладення спірного договору - 22.03.2010 була чинна, а тому цей договір мав відповідати вимогам цього нормативного акту.

Крім того, статтею 12-2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на час укладення спірного договору) передбачено обовязкову державну реєстрацію інвестиційних проектів, яка здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку на підставі позитивного висновку експертної оцінки їх економічної ефективності.

До того ж, відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (із змінами) інвестор зобовязаний при укладенні інвестиційного договору подати фінансовим органам декларації про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, одержати позитивний висновок державної експертизи інвестиційного проекту, подати в установленому порядку бухгалтерську та статистичну звітності.

Однак, як свідчать матеріали справи, сторонами спірного договору як суб'єктами інвестиційної діяльності не дотримано вимоги статті 12-2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» щодо державної реєстрації інвестиційних проектів, яка здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку на підставі позитивного висновку експертної оцінки їх економічної ефективності

Також відповідачем, в порушення вимог пунктів 1, 2 статті 8 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (із змінами) при укладанні спірного договору не подано фінансовим органам декларацію про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, не одержано позитивного висновку державної експертизи інвестиційного проекту, не подано в установленому порядку бухгалтерської та статистичної звітності.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що інвестиційний проект поліпшення родючості грунту був розроблений і схвалений сторонами в особі заступника Генерального директора ТОВ «ВС Благодатний» ОСОБА_9 і сам спірний договір з додатком до нього був узгоджений органом, який належав до сфери управління щодо ДП «Благодатне» в той період часу - Міністерством оборони України в особі Тимчасово виконуючим обов'язки Директора департаменту економіки Міністерства оборони України - ОСОБА_10

Однак колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, так як узгодження спірного договору та додатків до нього (одним з яких є інвестиційний проект) посадовою особою Міністерства оборони не є реєстрацією інвестиційного проекту в розумінні статті 12-2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», зважаючи на таке.

По-перше, узгодження інвестиційного проекту не є реєстраційною дією, яка б передбачала внесення даних щодо такого проекту до відповідного реєстру з присвоєнням інвестиційному проекту відповідного номеру, а свідчить лише про відсутність заперечень певної посадової особи щодо змісту інвестиційного проекту.

По-друге, відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затверджене указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 406/2011, Міноборони України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони.

Разом з цим субєктом, що здійснює державну реєстрацію інвестиційного проекту, є зовсім інший орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Окрім цього, реєстрації інвестиційного проекту повинна передувати експертна оцінка його економічної ефективності, докази проведення якої в матеріалах справи відсутні.

Таким чином зміст спірного договору не відповідає вимогам наведених вище норм чинного на момент його укладення законодавства, що відповідно до частини 1 статті 215 та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Позивач в обґрунтування свого твердження про підписання спірного договору не уповноваженою особою до матеріалів справи надав нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_13 від 01.06.2016, із змісту якої вбачається, що договір № 12/03 про реалізацію інвестиційного проекту на державному підприємстві "Благодатне" ОСОБА_13 ніколи не підписував, про його існування не чув, жодних доручень та розпоряджень іншим особам на його укладання не давав, в березні 2010 року за посадою генерального директора працював повний робочий місяць та жодних дій що свідчили б про прийняття до виконання цього договору ТОВ "ВС Благодатний" не вчиняло.

Відповідач надав нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4, від 16.09.2016, якою останній повідомляє наступне :

«Представником ДП «Благодатне» ОСОБА_2 повідомлено суд, що про існування цього договору ДП «Благодатне» не було відомо до моменту порушення справи про банкрутство ДП «Благодатне». Вважає,що це твердження не є правдивим.

10 жовтня 2013 року згідно з Наказом №178-п міністра аграрної політики та продовольства України я ( ОСОБА_4Г.) був прийнятий на посаду виконуючого обов'язки директора ДП "Благодатне». Наказом №183 від 31.08.2015 року міністра аграрної політики та продовольства України мене було звільнено з роботи. Тобто в період з 10 жовтня 2013 року по 31.08.2015 року я був керівником та підписантом ДП «Благодатне». Ця інформація підтверджується даними єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У зв'язку з цим вважаю за необхідне повідомити господарський суд Харківської області, що договір №12/03 про реалізацію інвестиційного проекту на Державному підприємству «Благодатне», укладений між ТОВ «ВС Благодатний» та ДП «Благодатне» у час коли я був керівником ДП «Благодатне» існував, зберігався серед бухгалтерських документів підприємства, виконувався сторонами, за ним підписувались акти виконаних робіт ( послуг), а витрати за даним договором відображались у бухгалтерському та податковому обліку державного підприємства «Благодатне». Цей договір був направлений на реальне настання економічних наслідків та був укладений з метою поліпшення родючості земель які знаходяться у користуванні ДП «Благодатне».

Крім того, мною особисто підписувались акти за цим договором у період коли я був керівником ДП «Благодатне». Також копії даного договору надавались на перевірку до податкових органів та аудиторам міністерства аграрної політики та продовольства України».

У матеріалах справи також міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 23.06.2017, в якій він стверджує, що він у період з 19.01.2010 по 26.04.2013 перебував на посаді директора ДП «Благодатне» і як директор ДП «Благодатне» підписував спірний договір та скріпив його печаткою цього підприємства, тоді як з боку ТОВ «ВС Благодатний» вказаний договір підписав ОСОБА_13 та скріпив свій підпис печаткою». Також в зазначеній заяві ОСОБА_5 заявив, що особисто підписував акти за цим договором в період з 21.05.2010 року по 31.05.2013, коли був директором ДП «Благодатне»

Колегія суддів, дослідивши зазначені документи, дійшла висновку про те, що вони не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновки суду щодо певних обставин справи мають ґрунтуватися лише на доказах, які мають властивості допустимості та относимості.

Допустимість доказу це властивість форми доказу, яка полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, належністю (относимістю) доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Проте, обставини підписання або не підписання договору, документів на його виконання не може підтверджуватися письмовою заявою посадовою особи, оскільки це суперечить вимогам статті 34 ГПК України.

Окрім цього, заява ОСОБА_13 від 01.06.2016, заява ОСОБА_4 від 16.09.2016 та заява ОСОБА_5 від 23.06.2017 містять взаємовиключні дані, які носять суперечливий характер, а тому не можуть слугувати аргументами у процесі зясування обставин справи, і відповідно не є належними доказами у справі.

Також, відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як вже зазначалося, пунктом 2.3 договору інвестування передбачено, що інвестування проводиться інвестором перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок підприємства внесенням грошових коштів готівкою в касу підприємства, внесенням добрив та ЗЗР безпосередньо у землі ДП «Благодатне», що підтверджується відповідними актами.

Серед обовязків інвестора пунктом 3.1.1 договору інвестування передбачено своєчасне перерахування грошових коштів в сумі, передбаченій пунктом 2.1. цього договору, або здійснення внесення добрив та ЗЗР.

Статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

Такими цінностями можуть бути, зокрема, кошти.

Таким чином, укладення спірного договору направлено перш за все на здійснення відповідачем фінансування підприємства позивача шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок підприємства внесенням грошових коштів готівкою в касу підприємства, що зумовлює здійснення добрив та ЗЗР безпосередньо у землі ДП «Благодатне» і лише після здійснення вказаних дій у підприємства позивача виникає обовязок повернути інвестовані кошти.

Однак в матеріалах справи відсутні докази виконання сторонами умов договору, в тому числі здійснення відповідачем фінансування підприємства позивача.

Відповідач стверджує, що за спірним договором у позивача утворилась заборгованість 9 872 524,93 гривні.

При цьому, відповідачем надавалися копії трьохсторонніх ОСОБА_11 про внесення мінеральних добрив та ЗЗР, які укладені між ДП «Благодатне», ТОВ «ВС Благодатний» із залученням інших суб»єктів господарювання, відповідно до яких на виконання умов договорів від 26.04.2010 № 8 «Про спільне вирощування сільськогосподарської продукції», Договору № 12/03 та ряду договорів, укладених між ТОВ «ВС Благодатний» з третіми особами (ТОВ «Агродар» () в особі керівника ОСОБА_14, Фермерське Господарство «ОСОБА_15О.» (), Фермерське господарство «ОСОБА_16І.» (), ТОВ «АФ ЖИТТЯ 2010» () в особі керівника ОСОБА_17, ТОВ «Будтехпостач Україна» () в особі ОСОБА_18 та інших) на землях ДП «Благодатне» в період з травня 2010 року по липень 2015 року виконувалися роботи з внесення засобів захисту рослин та мінеральних добрив на загальну с) му 9 872 524,93 гривні.

Однак, вказані акти не можуть вважатися належними доказами у справі, так як зі змісту цих актів вбачається, що вони складалися на виконання одночасно трьох та більше господарських договорів, і спірний договір інвестування в актах визначений як лише один з таких договорів, що унеможливлює встановлення факту виконання конкретної роботи на конкретну суму саме за спірним договором інвестування.

Також слід зазначити, що відповідно до фінансових звітів ДП «Благодатне» (форма № 1-м) та оборотно-сальдової відомості по рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» вищевказана кредиторська заборгованість не обліковується.

До того ж, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачем господарських операцій за спірним договором, а саме: подорожні листи, докази транспортування, складування, застосування пестицидів та агрохімікатів, локальні кошториси, приходні ордери, підсумкові відомості ресурсів, витяги з банківських рахунків, розрахунки загально виробничих витрат, накази с особового складу, докази нарахування та виплати заробітної плати механізаторам, докази сплати ЄСВ та інше ТОВ «ВС Благодатний» суду не надавало та в матеріалах справи вони відсутні.

Згідно з актом від 20.03.2015 № 338/22/22994509, який був складений за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ДПІ у Зміївському районі ГУ ДФС у Харківській області за період з 01.07.2013 по 26.01.2015. кредиторська заборгованість ДП «Благодатне» перед ТОВ «ВС Благодатний» за даними бухгалтерського та податкового обліку також не обліковувалася.

При цьому, у вказаному акті вказано про існування між позивачем та відповідачем договірних відносин по договорам обробітку землі №24/04 від 24.04.2013, який передбачає здійснення відповідачем на полях позивача роботи з комплексної обробки землі: культивація, боронування , дискування, прополювання, обгортання з використанням власної техніки та техніки третіх осіб; проведення посівної компанії з власного матеріалу, внесення добрив, обробіток посівів засобами захисту рослин, збирання врожаю. При цьому правовий звязок між договором обробітку землі №24/04 від 24.04.2013 та спірним договором інвестування із матеріалів перевірки та інших документів, наданих сторонами, не вбачається.

Вказане також свідчить про неможливість однозначно стверджувати, на які саме цілі відповідач витрачав добрива за наданими ним актами .

До того ж, позивач листом від 12.05.2016 № 231/1 звертався до суб'єктів господарювання з проханням повідомити про обставини підписання договору № 12/03, а також про виконання робіт та складання первинних документів в рамках вказаного договору.

Від зазначених вище юридичних та фізичних осіб-підприємців позивачем було отримано відповіді, в яких було зазначено, що на підставі укладених із ТОВ «ВС Благодатний» договорів спільного обробітку землі впродовж 2010-2014 років ними фактично використовувалися земельні ділянки, які належать ДП «Благодатне» та виконувалися роботи з внесення мінеральних добрив та ЗЗР пов'язаних виключно з вирощуваних ними для власних потреб сільськогосподарських культур.

Таким чином, надані відповідачем акти внесення добрив та засобі захисту рослин не є належними доказами у даній справі, оскільки носять сумнівний характер.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні докази виконання сторонами спірного договору інвестування та докази того, що цей договір було укладено із наміром створення правових наслідків , які обумовлювалися вказаним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2016 року представник ТОВ «ВС Благодатний» ОСОБА_19 подав заяву, в якій вказував, що позовна вимога є такою, що заявлена після спливу строку позовної давності, оскільки позивач просить визнати недійсним договір №12/3, укладений 22.03.2010 року, а позовну заяву подано у липні 2016 році. Отже, за твердженням відповідача, до позовних вимог у даній справі повинні застосовуватись приписи частин З та .4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що директори ДП «Благодатне» знали про існування спірного договору, виконували його, підписували акти за даним договором від імені ДП «Благодатне», а саме : з 21.05.2010 року по 31.05.2013 року - директор ОСОБА_5, а з 30.05.2013 року по 31.07.2015 року - директор ОСОБА_6 Тому посилання представника ДП «Благодатне» про те, що новий директор ДП «Благодатний» ОСОБА_7, який приступив до своїх обов'язків 31.08.2015, а після цього виконуючий обов'язки директора ОСОБА_8, нічого не знали про даний договір, не є обґрунтованими.

Однак, колегія суддів не може погодитися із такими твердженням відповідача та вважає, що в даному випадку строк позовної давності застосуванню не підлягає. При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною З статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті п.2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказано, що до вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність. Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана в.о. директора ДП «Благодатне» ОСОБА_20, який на час укладення спірного договору на зазначеній посаді не перебував. Також ОСОБА_7, обовязки якого виконував на час підписання позовної заяви ОСОБА_8, приступив до своїх обов'язків 31.08.2015.

Разом з цим, як вже зазначалося, в бухгалтерській та податковій документації позивача спірний договір не відображено, оскільки договір не виконувався.

Крім того, інвестиційний проект за вказаним договором у встановленому порядку зареєстровано не було, також не подавалась інвестором фінансовим органам декларація про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, ініціатором інвестиційного проекту не отримувалось відповідне рішення (згоди) Кабінету Міністрів України на реалізацію інвестиційного проекту, в якому бере участь ДП «Благодатне», про що також зазначалося вище

Таким чином, нове керівництво підприємства позивача тривалий час не мало відомостей щодо укладення вказаного договору, у звязку з чим не могло знати про порушення прав ДП «Благодатне» укладенням спірного договору, і лише після звернення відповідача як конкурсного кредитора до господарського суду Харківської області з фінансовими вимогами до підприємства в рамках справи про банкрутство №922/4832/15, провадження по якій було порушено ухвалою 27.10.2015, позивачу стало відомо про зазначений договір.

Отже, саме з цього часу має відраховуватися загальний строк позовної давності, який на дату подання позовної заяви не сплив.

Посилання відповідача на те, що директори ДП «Благодатне» знали про існування спірного договору, виконували його, підписували акти за даним договором від імені ДП «Благодатне», а саме : з 21.05.2010 року по 31.05.2013 року - директор ОСОБА_5, а з 30.05.2013 року по 31.07.2015 року - директор ОСОБА_6, не можуть братися до уваги, оскільки доказів повідомлення цими особами нового керівництва позивача (директора ОСОБА_21 та в.о. директора ОСОБА_20В.) про існування спірного договору в матеріалах справи відсутні.

Крім того, заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в яких вони стверджували про обізнаність про існування спірного договору під час виконання обовязків керівників ДП «Благодатне», не є належними та допустимими доказами, про що зазначалося, а тому матеріалами справи не підтверджено факт такої обізнаності зазначених осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору № 12/03 від 22.03.2010 про реалізацію інвестиційного проекту на Державному підприємстві "Благодатне".

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд прийняв рішення з дотриманням норм матеріального права та повним дослідженням фактичних обставин, які мають значення для справи. Тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування або зміни рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2017 у справі № 922/2197/16.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2017 року в справі № 922/2197/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 14.07.2017.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.