ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Справа № 922/2433/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого, суддіЯценко О.В.,
суддівБакуліної С.В. Корсака В.А.
розглянувши матеріали касаційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016
у справі№ 922/2433/16
Господарського судуХарківської області
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення збитків та витрат з проведення незалежної експертизи в розмірі 371520,00 грн

в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Лисий В.І.
- відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (відповідач) про стягнення збитків та витрат з проведення незалежної експертизи в розмірі 371 520,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2017 (суддя Пономаренко Т.О.) в позові відмовлено.

Суд, дійшов висновку, що позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача збитків, завданих об'єкту незавершеного будівництва "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 всупереч положень статей 4-3, 33, 34 ГПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилаються мотивуючи позовні вимоги.

Крім того, щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до заявленої позовної вимоги про стягнення збитків, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків саме по суті, тому немає підстав для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (судді: Хачатрян В.С., Гетьман Р.А., Ільїн О.В.) рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2017 залишено без зміни.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. В обґрунтування своїх висновків суд зазначив: «… позивачем надано визначені чинним законодавством документи на підтвердження факту наявності збитків та їх розміру і доведено належними та допустимими доказами обставин понесення збитків та їх розміру, що є підставою для задоволення позовних вимог»; « … позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом у даній справі; … позивач міг з 20.09.2012 року, з моменту складання акту приймання-передачі, а також з моменту закінчення виконавчого провадження про повернення майна позивачу - 27.02.2013 року, дізнатися про виникнення збитків, і перебіг трирічного строку позовної давності слід обчислювати саме з цих моментів; … позивачем тривалий час не провадились дії направлені, як він зазначає на захист порушеного права, а саме, інвентаризація провадилась ще у 2011 році, тобто до складання акту повернення-майна, а вирішення питання про проведення оцінки і визначення збитків відбулося у 2014 році, тобто, після закінчення строків та складання акту про повернення майна; позивач не довів колегії судів наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, як і не доведено наявних фактичних даних про такі обставини».

Позивач не погодився з судовими рішеннями та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав їх незаконності та необґрунтованості, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ФО-П ОСОБА_4 про стягнення збитків та витрат з проведення незалежної оцінки у повному обсязі.

Скаржник зазначає норму ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України (перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила) та вважає, що оскільки «…розмір збитків, заявлених до стягнення, був встановлений РВ ФДМУ по Харківській області лише у 2014 році», тому ним «…не було пропущено строку позовної давності, оскільки про їх розмір позивач дізнався лише у 2014 році за результатами проведення незалежної оцінки».

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Бакуліної С.В., Корсак В.А. касаційна скарга регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Покупець) було укладено Договір №802 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 від 14 вересня 2001 року (надалі - Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №2375.

Об'єкт незавершеного будівництва був переданий 30 жовтня 2001 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області за актом приймання-передачі об'єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06 грудня 2010 року у справі №62/218-10, рішення Господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2010 року у справі № 62/218-10 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено:

- розірвано договір купівлі-продажу № 802 від 14.09.2001 року об'єкта незавершеного будівництва "ІНФОРМАЦІЯ_1", АДРЕСА_1, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4.

- зобов'язано ОСОБА_4 повернути у державну власність в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області об'єкт незавершеного будівництва "ІНФОРМАЦІЯ_1", АДРЕСА_1.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області "Про проведення незалежної оцінки об'єкта незавершеного будівництва "ІНФОРМАЦІЯ_1", що за рішенням суду повертається у державну власність та визначення розміру збитків, завданих об'єкту під час володіння ним покупцем" №594 від 21 березня 2014 року було затверджено Завдання на проведення незалежної оцінки об'єкта незавершеного будівництва "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, що за рішенням суду повертається у державну власність та визначення розміру збитків, завданих об'єкту під час володіння ним покупцем - ОСОБА_6.

Суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, на підставі Договору №31142 на проведення незалежної оцінки від 31 березня 2014 року, здійснено розрахунок збитків, що відображено у Звіті про оцінку майна: розмір збитків, завданих об'єкту покупцем - громадянкою ОСОБА_6 за час володіння ним, становить 371 520,00 грн. з ПДВ.

Листом від 20 травня 2014 року №13-2419 позивач звернувся до відповідача, в якому пропонував останньому в добровільному порядку в 20-денний термін з дати отримання листа сплатити вартість збитків, нанесених державі за час володіння об'єктом у розмірі 371 520,00 грн.

Як вказує позивач, станом на момент його звернення з даним позовом до суду, збитки, завдані об'єкту незавершеного будівництва за час володіння ним відповідачем, в добровільному порядку не відшкодовані.

Касаційна інстанція, аналізуючи правильність застосування апеляційним господарським судом норм права, що регулюють позовну давність вважає, що суд правомірно дійшов висновку про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності з таких мотивів.

Судом встановлено, що відповідач надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до приписів ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, згідно із ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно з нормами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови у позові.

За змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язаний з моментом коли «… особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

Слід зазначити, що суд повинен встановити момент не лише коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом на виконання вищезгаданої постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2010 року по справі №62/218-10 судом першої інстанції був виданий наказ, який пред'являвся до виконання. 27.02.2013 року державний виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду - повернення майна позивачу.

Отже, апеляційним господарським судом обґрунтовано вказано, що « … позивач міг … з моменту закінчення виконавчого провадження про повернення майна позивачу - 27.02.2013 року, дізнатися про виникнення збитків, і перебіг трирічного строку позовної давності …».

Оскільки позивач мав реальну можливість доступу до майна з 27.02.2013, тому він міг виконувати обов'язки по управлінню та збереженню державного майна та повинен був своєчасно при наявності для того підстав встановити факт заподіяння збитків та вжити заходів до захисту порушеного права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом у даній справі.

З урахуванням того, що позивач не довів суду обставин поважності причин пропуску строку звернення до суду, слід визнати правомірним відмову в позові з цих підстав.

В контексті доводів скарги, що момент початку перебігу позовної давності слід пов'язувати з вирішенням питання про проведення оцінки і визначення збитків, що відбулося у 2014 році касаційна інстанція зазначає наступне.

Закон (ст. 261 ЦК України) пов'язує момент початку перебігу позовної давності із об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про реальну можливість для особи дізнатися про порушення свого права або про особу порушника, а не із суб'єктивною поведінкою особи, яка стверджує про виникнення такої можливості. Тому, не можна визнати відповідним наведеній нормі, що суб'єктивні дії скаржника, що пов'язані з вирішенням питання про проведення оцінки і визначення збитків, що відбулося у 2014 році, об'єктивно зумовлюють його реальну можливість дізнатися про порушення свого права.

Суд апеляційної інстанції правомірно зауважив, що «позивач не довів колегії судів наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, як і не доведено наявних фактичних даних про такі обставини».

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника відхиляються, оскільки не спростовують правильності правових висновків з огляду на норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зводяться до заперечення цих висновків на підставі доведення інших обставин, що пов'язані із визначенням початку перебігу позовної давності, що виходить за межі касаційного перегляду.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 922/2433/16 Господарського суду Харківської області залишити без зміни.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
В.А. Корсак