ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 Справа №3/322

м. Полтава

За адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця (суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа) ОСОБА_1, АДРЕСА_1

До Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, вул. Лохвицька, 30-Б, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Лохвицької МДПІ від 20.11.2006 р.: (1) № /0, за яким визначені податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1 031 156,04 грн., в т. ч. основний платіж - 343 718,68 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 686 437,36 грн.; (2) № /0, за яким визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 768 027,14 грн., в т. ч. основний платіж - 512 018,09 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 256 009,05 грн. (в редакції письмових пояснень від 16.01.2007 р. (вх. № 0730 від 18.01.2007 р.).

С у д д я БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Се к р е т а р с у д о в о г о з а с і д а н н я Мацко Оксана Василівна

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_5 ( див. журнал судового засідання)

від відповідача - Кінаш Л.О. (див. журнал судового засідання)

11 липня 2017 року у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення її повного тексту.

Суть спору: Розглядається адміністративний позов Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Лохвицької МДПІ від 20.11.2006 р.: (1) № /0, за яким визначені податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1 031 156,04 грн., в т. ч. основний платіж - 343 718,68 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 686 437,36 грн.; (2) № /0, за яким визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 768 027,14 грн., в т.ч. основний платіж - 512 018,09 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 256 009,05 грн. (в редакції письмових пояснень від 16.01.2007 р. (вх. № 0730 від 18.01.2007 р.).

Відповідач вимоги позивача відхилив за мотивами відзиву на позовну заяву від 20.12.2006р. №675/9/10-023 (т. 1, а.с. 42-47), доповнень до відзиву №102/9/10-023 від 08.02.2007р. (т.3, а.с. 23-24) та письмових пояснень №б/н та дати, вх. №8662 від 11.07.2017р. (т.4, а.с. 103-104), підтримуючи обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд -

в с т а н о в и в :

Підставою для прийняття ДПІ у м. Полтаві - відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень послужили матеріали позапланової документальної перевірки СГД-фо ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з питань дотримання останнім вимог податкового законодавства за період з 01.01.2004р. по 31.03.2006р. ( акт від 10.11.2006р. №525/17/НОМЕР_1, за якими було констатовано працівниками ДПС порушення з боку приватного підприємця - позивача:

- ст.13 Декрету КМ України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26.12.92р. ( зі змінами і доповненнями), п. 4 та п. 5 ст. 13 розділу ІУ Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затв. наказом ГПДІ України від 21.04.1993р. №12 (зі змінами і доповненнями), в результаті завищення валових витрат за період, що був охоплений перевіркою, а відповідно був занижений податок з доходів фізичних осіб на суму 343 718, 68 грн., в т.ч. за 2004 рік на 138 220, 71 грн., за 2005 рік на 184 024, 81 грн. та за 1 кв. 2006 року на 21 473, 16 грн. (т.1 а.с. 25), так як суми витрат документально не підтверджені;

- пп.7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. №168/97-ВР(зі змінами і доповненнями), в зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту в 2004-2006 роках суми ПДВ в 512 018, 09 грн. по податкових накладних, виписаних контрагентами позивача-ФОП, які не мали статусу платників податку на додану вартість.

При цьому ДПС виходила з того, що:

(1) Пп.7.2.4 п. 7.2 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР визначено, право на нарахування та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Цій нормі кореспондує абз. 1 п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затв. наказом ДПА України від 30.05.97р. №165 та зареєстрованого МЮ України 23.06.97р. за №233/2037, а п. 5 цього Порядку визначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у п. 2 даного Порядку. Оскільки ПП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту відніс: а) суму в 46 851, 69 грн. ПДВ за податковими накладними, виписаними ПП «Соріс-інвест» в 2004-2005р.р. ( реєстр одержаних податкових накладних, додаток №1 до акту перевірки, т.1, а.с. 27), державну реєстрацію якого скасовано, а свідоцтво платника ПДВ анульовано у 2000 році, б) суму ПДВ в 171300,20 грн. за податковими накладними, виписаними ПП «ОСОБА_7» в 2004-2005р.р. (реєстр одержаних податкових накладних, додаток №2 до акту перевірки, т.1, а.с. 28), тоді як статут підприємства визнано недійсним за рішенням суду у 2003 році та анульовано свідоцтво платника ПДВ з дати його видачі; в) суму ПДВ в 293 866, 20 грн. за податковими накладними, виписаними МЗП «М-С» в 2004-2006р.р. (реєстр одержаних податкових накладних, додаток №3 до акту перевірки, т.1, а.с. 29), тоді як це підприємство взагалі не існує, останній діяв в супереч відміченим нормам;

(2) Статтею 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. №13-92 (зі змінами і доповненнями) передбачено, що оподаткованим доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Цій нормі кореспондує і п.4 та п. 5 ст. 13 розділу ІУ Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затв. наказом ГДПІ України від 21.04.1993р. №12 (зі змінами і доповненнями). Відповідно до п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затв. наказом Мінфіну України від 24.05. 1995р. №88, заборонено приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Враховуючи, що контрагенти ФОП ОСОБА_1 - ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С» мають ознаки фіктивності, первинні документи, видані останніми ФОП ОСОБА_1 в підтвердження відпуску матеріальних цінностей (паливно-мастильні матеріали), не можуть вважатися підтвердженням понесених витрат приватним підприємцем-позивачем, пов'язаних з одержанням доходу (т.1, а.с. 23-25).

Результатом даних висновків стало визначення Лохвицькою МДПІ позивачу за податковими повідомленнями-рішеннями від 20.11.2006 р.:

(1) № /0 - податкові зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 768 027,14 грн., в т. ч. основний платіж - 512 018,09 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 256 009,05 грн.

(2) № /0 - податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1 031 156,04 грн., в т. ч. основний платіж - 343 718,68 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 686 437,36 грн.

Позивач не погодився з такими висновками податкової служби, звернувшись із даним адміністративним позовом, мотиви обґрунтування якого мають право на увагу з огляду на наступне.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", визначено, що „податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації".

Право платника податку на податковий кредит виникає, у відповідності з вимогами пп. 7. 5. 1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", з дати першої події: списання коштів з банківського рахунку платника в оплату вартості товарів або з дати отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів.

При цьому слід зазначити, що пп. 7. 4. 5 п. 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" забороняється включення до податкового кредиту лише тих витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Оскільки позивач:

(1) знаходився в договірних відносинах з ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С»,

(2) за відповідними накладними від останніх в період 2004-2006р.р. отримував паливно-мастильні матеріали з належним оформленням, як податкових накладних, так і документів на відпуск матеріальних цінностей (остання обставина податковою службою не спростована у встановлений спосіб; частина 2 ст. 71 КАС України є імперативною нормою і обов'язок доведення вірності висновків за оспорюваним рішенням лежить саме на контролюючому органі, яким є податкова служба),

(3) загальна сума ПДВ за податковими накладними, виданими ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С», та сплачена останнім в складовій вартості ПММ становить 512 018, 09 грн. ( про це зазначає в акті перевірки та запереченнях і ЛМДПІ),

(4) валові витрати з придбанням ПММ у ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С» склали 2 643 989, 89 грн. ( див. розд. 3.2 акту перевірки ЛМДПІ, т. 1, а.с. 23),

він правомірно відніс до податкового кредиту відповідних звітних періодів 2004-06 р.р. зазначену суму ПДВ , як і суму валових витрат у відповідну податкову звітність, тобто діяв в межах положень вище зазначених підпунктів ст. 7 ЗУ „Про ПДВ", а також - ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. №13-92 (зі змінами і доповненнями), що діяв в цей період, та наведені підзаконні акти.

Законом України „Про податок на додану вартість " визначено лише один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат на сплату ПДВ -відсутність податкової накладної чи вантажної митної декларації. Контрагенти позивача, виконали вимоги Закону про ПДВ (п.7.2) - видав покупцеві, яким є позивач, належним чином оформлені податкові накладні на визначені суми податку. При цьому ні Закон України «Про ПДВ», ні будь-який інший закон з питань оподаткування не зобов'язує покупця перевіряти статус продавця як платника ПДВ і нести за це відповідальність.

Інших обмежень щодо включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт, послуг), законодавчо не встановлено, а тому посилання податкової-відповідача на позбавлення контрагентів позивача - ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С», статусу платника ПДВ та припущення щодо неможливості за таких обставин сплати податкового зобов'язання по податку на додану вартість прямим отримувачем цього податку в ціні товару, а саме ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С», суд не оцінює як суттєві, оскільки:

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер., Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина перша ст. 19 Конституції України). Чинне законодавство, зокрема Закон про ПДВ, не встановлює обов'язки покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. Відповідно до положень Закону про ПДВ сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару ( в нашому випадку - ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С») має сплачувати цей податок до бюджету.

Відповідно до ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.92р. (зі змінами і доповненнями) оподаткованим доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Цьому положенню кореспондує додаток 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян ( в редакції наказу від 14.02.2001р. №53, зареєстрованого в Мінюсті України 15.03.2001р. за №239/5430), за яким фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності формує витрати за переліком ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно ж до п. 5.1 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.94 р. "Про оподаткування прибутку підприємств" (із змінами і доповненням) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. При цьому згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Податковою службою не було доведено, що сама операція з придбання ТМЦ та сума валових витрат позивача в 2 643 989, 89 грн., пов'язаних з придбанням паливно-мастильних матеріалів у ПП «Акцент-С.В.», ПП «Соріс-Інвест» та МЗП «М-С», не відноситься до виробничої діяльності ФОП.

Враховуючи викладене, суд має підстави для висновку, що у Лохвицької МДПІ не було підстав для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень щодо донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на додану та податку з доходів фізичних осіб.

За викладеного вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись, ст.ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розд. УІІ "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України , суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Лохвицької МДПІ від 20.11.2006 р.: (1) № /0, за яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визначені податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1 031 156,04 грн., в т. ч. основний платіж - 343 718,68 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 686 437,36 грн.; (2) № /0, за яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 768 027,14 грн., в т. ч. основний платіж - 512 018,09 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 256 009,05 грн.

СУДДЯ Г.І. БУНЯКІНА

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.07.2017р.

Примітка:

1. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

2. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.