РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017Справа №910/8504/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/8504/17

за позовом комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва "Печерська брама"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 32 011,87 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кучеренко О.І., довіреність №432-37 від 04.01.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (надалі - позивач) до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерська брама" (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 32 011,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі №757/33662/14-ц, перерахувало на користь ОСОБА_2 28 543,88 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. моральної шкоди та 1 467,99 грн. судового збору, а тому набуло згідно 1166, 1191 Цивільного кодексу України право зворотної (регресної) вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2017р. порушено провадження у справі № 910/8504/17, розгляд справи призначений на 22.06.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2017р. подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, заяву про уточнення позовних вимог, з урахуванням якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

У поданій в судовому засіданні заяві про уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача збитки завдані внаслідок порушення умов договору в сумі 32 011,87 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.05.2017р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав, належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.09.2013р. № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації», житловий будинок АДРЕСА_1, 01.09.2013р. передано на баланс комунальному підприємству Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» за актом приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 01.09.2013р.

01.09.2013р. між комунальним підприємством Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» (далі - замовник) та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама» (далі - виконавець) укладено договір №3 на утримання житлових будинків та прибудинкових територій.

Згідно п. 15 рішення Київської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управлінням житлово-комунальним господарством міста Києва» комунальне підприємство Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» було перейменовано в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району в м. Києві».

Відповідно до п. 1.1. договору замовник, будучи балансоутримувачем нерухомих об'єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями, які перебувають в комунальній власності територіальної громади міста Києва та передані до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, передає, а виконавець приймає на себе функції по утриманню житлових будинків одного з мікрорайонів згідно додатку № 1 до цього договору та прибудинкових територій згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, ремонт, вивезення побутових відходів тощо), надання споживачам комунальних послуг (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 2.3. договору встановлено, що виконавець зобов'язується здійснювати обслуговування та експлуатацію житлових будинків, їх інженерно-технічного обладнання та прибудинкових територій, згідно з умовами цього договору, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», інших законодавчих та підзаконних актів держави та органів місцевого самоврядування з даного питання.

Згідно з п. 2.6. договору, виконавець зобов'язується забезпечити належний технічний стан інженерного обладнання житлових будинків, нежитлових приміщень, що перебувають в нього на обслуговуванні.

У п. 2.7. договору зазначено, що виконавець зобов'язується своєчасно вживати необхідні заходи, направлені на недопущення та ліквідацію аварійних ситуацій, пов'язаних з технічним станом житлових будинків та їх інженерно-технічного обладнання.

Замовник уповноважує виконавця, а виконавець зобов'язується укласти та укладати договори з підрядними, обслуговуючими організаціями, а при необхідності згідно чинного законодавства проводити відповідні конкурси з даного питання (п. 2.9. договору).

Відповідно до п. 2.10. договору виконавець зобов'язується здійснювати виконання функцій замовника з підготовки проектно-кошторисної документації для відновлення житлового фонду (капітального та поточного ремонту, реконструкції) і благоустрою території району. В разі необхідності проведення капітальних та відновлювальних робіт за власні кошти виконавець передає вартість вищевказаних робіт замовнику згідно Форми 03-2 для збільшення балансової вартості будинку.

Термін дії договору сторонами визначений у п. 5.1. з 01.09.2013р. до 01.09.2014р.

В разі якщо жодна із сторін в трьохмісячний термін до закінчення строку дії договору не заявить про його розірвання, договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах (п. 5.2. договору).

Згідно додаткової угоди, укладеної між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та КП УЖГ «Печерська брама» 27.04.2015р., договір № 3 на утримання будинків та прибудинкових територій від 01.09.2013р. з моменту підписання додаткової угоди розірвано.

У період з 2013 року по лютий 2015 року у житловому будинку АДРЕСА_1 відбувалися систематичні залиття квартири АДРЕСА_2 з квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться поверхом вище, що підтверджується відповідними актами від 06.02.2013р. 07.05.2014р., 05.09.2014р., 07.10.2014р., 15.10.2014р., від 18.12.2014р., від 29.01.2015р., 03.02.2015р.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц позов власників квартири №65 до житлової експлуатаційної дільниці комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» «Печерська брама», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», третя особа: комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама», про зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зобов'язано комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» провести ремонт внутрішньобудинкового каналізаційного трубопроводу (стояку). Стягнено з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь позивача 243,60 грн. судових витрат.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015р.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі № 757/33662/14-ц позов власника квартири АДРЕСА_2 до власників квартири АДРЕСА_1, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», третя особа: комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська Брама», про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири - задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь власника квартири АДРЕСА_2 28 543,88 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 1467,99 грн. відшкодування судового збору.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі № 757/33662/14-ц залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.12.2016р.

На виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі №757/33662/14-ц позивач перерахував на користь власника квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_2, 28 543,88 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. моральної шкоди та 1 467,99 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №322671 від 03.02.2017р. на суму 32 011,87 грн.

25.05.2017р. позивач направив відповідачу претензію №432/10-157/155 від 23.05.2017р. з вимогою відшкодувати в порядку регресу грошові кошти в сумі 32 011,87 грн. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач стверджує, що набув право зворотної (регресної) вимоги до відповідача в розмірі виплаченого ним відшкодування, оскільки збитки власнику квартири АДРЕСА_2 завдані внаслідок неналежного надання відповідачем послуг з договором №3 на утримання житлових будинків та прибудинкових територій від 01.09.2013р.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Внаслідок укладення договору №3 на утримання житлових будинків та прибудинкових територій від 01.09.2013р. між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основні засади господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до житлово-комунальних послуги віднесені зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Судом встановлено, відповідно до умов укладеного між сторонами договору №3 на утримання житлових будинків та прибудинкових територій від 01.09.2013р., відповідач взяв на себе обов'язок з виконання функцій по утриманню житлових будинків одного з мікрорайонів згідно додатку № 1 до договору та прибудинкових територій згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, житлового будинку АДРЕСА_1

Як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц позов власників квартири АДРЕСА_1 до житлової експлуатаційної дільниці комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» «Печерська брама», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», третя особа: комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама», про зобов'язання вчинити певні дії, задоволено частково.

В процесі розгляду спору у справі №757/22622/15-ц Печерський районний суд м. Києва встановив, що 30.08.2014р., 22.09.2014р., 15.10.2014р., 17.12.2014р., 29.01.2015р., 2.02.2015р., 24.02.2015р. сталося залиття квартири АДРЕСА_3. Внаслідок залиття квартирі були завдані пошкодження: стелі та стінам кухні площею 7,2 кв.м., стелі туалету площею 1,0 кв.м., стелі ванної кімнати площею 1,9 кв.м. Зазначені обставини підтверджені актами від 06.02.2013р, від 07.05.2014р., від 05.09.2014р., від 07.10.2014р., від 15.10.2014р., 18.12.2014р., від 24.12.2014р., від 29.01.2015р. від 29.01.2015р., від 03.02.2015р., від 24.02.2015р.

Печерський районний суд м. Києва дійшов висновку, що в зазначених актах безпідставно покладено вину залиття квартири АДРЕСА_2 на власника квартири АДРЕСА_1, в той час як ймовірною причиною появи пошкоджень (сколів та тріщин) на внутрішньобудинковому каналізаційному трубопроводі (стояку), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за висновком експертного дослідження Київської незалежної судово-експертної установи №1208 від 14.05.2015р., є природний знос елементів стояку; через те, що накопичення негативного впливу факторів експлуатаційного зносу тривало значний проміжок часу, починаючи з початку експлуатації стояка до моменту обстеження, то визначення точного часу або ймовірного періоду виникнення дефектів неможливо.

Так, враховуючи вищевикладене, районний суд дійшов висновку, що обов'язок з обслуговування та ремонту внутрішньобудинкового каналізаційного трубопроводу (стояку), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 покладається на виконавця послуг з водовідведення, тобто на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» як балансоутримувача, у зв'язку із чим останнього зобов'язано провести ремонт зазначеного внутрішньобудинкового каналізаційного трубопроводу (стояку).

В подальшому, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі № 757/33662/14-ц, з посиланням на обставини встановлені в рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц, стягнуто з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на користь власника квартири АДРЕСА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 28 543,88 грн., відшкодування моральної шкоди а розмірі 2 000,00 грн. та відшкодування судового збору в розмірі 1 467,99 грн.

Тобто, суд у справі № 757/33662/14-ц дійшов висновку, що поданими сторонами доказами та обставинами встановленими у рішенні від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц підтверджується факт заподіяння збитків власнику квартири АДРЕСА_2 у зв'язку із її неодноразовим залиттям, що мало місце у зв'язку із неналежним обслуговуванням житлового фонду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови № 18, згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За таких обставин суд вважає встановленим рішеннями Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц та від 11.08.2016р. по справі № 757/33662/14-ц факт неналежного надання послуг з обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 що призвело до спричинення шкоди власнику квартири АДРЕСА_2. При цьому вказаний факт відповідно до норм ГПК та роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України є преюдиційним і доказування не потребує.

Разом з тим, як встановлено судом, на підставі договірних зобов'язань між сторонами відповідач взяв на себе обов'язок з виконання функцій по утриманню житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 неналежне виконання яких призвело до залиття квартири АДРЕСА_2, що свідчить про існування підстав згідно ч. 2 ст. 1172 Цивільного кодексу України для покладення майнової відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків на комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерська брама"

На виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі №757/33662/14-ц позивач перерахував на користь власника квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_2, 28 543,88 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. моральної шкоди та 1 467,99 грн. судового збору, що загалом складає 32 011,87 грн. та підтверджується платіжним дорученням №322671 від 03.02.2017р. на суму 32 011,87 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт здійснення позивачем виплати відшкодування в сумі 32 011,87 грн., включаючи 28 543,88 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. моральної шкоди та 1 467,99 грн. судового збору.

Таким чином, рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2016р. по справі № 757/33662/14-ц виконано в повному обсязі, тобто позивачем відшкодовано шкоду, завдану внаслідок неналежного обслуговування житлового фонду.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається з даної норми закону право регресу, під яким розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди, може бути застосовано у випадках, коли особа завдавала шкоду та особа, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають.

Підставою для звернення позивача з регресною вимогою є саме виконання ним обов'язку з відшкодування шкоди за іншу особу.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Дана норма визначає право регресу, під яким розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому.

З огляду на вищевикладене, оскільки неналежне надання послуг з обслуговування житлового фонду призвело до нанесення шкоди власнику квартири АДРЕСА_2, що встановлено рішеннями Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2015р. по справі № 757/22622/15-ц та від 11.08.2016р. по справі № 757/33662/14-ц, (факти встановлені якими є преюдиційними в силу положень ст. 35 ГГІК України під час вирішення даного спору), а шкода відшкодована позивачем (як замовником послуг за договором), відтак в момент виплати відшкодування на рахунок потерпілої особи до позивача - комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва, який виплатив відшкодування збитків в сумі 32 011,87 грн., в межах виплаченої суми в розмірі 32 011,87 грн. перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства не було здійсненне відшкодування комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва 32 011,87 грн. в порядку регресу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, з позовом про стягнення якої позивач звернувся до суду.

В свою чергу відповідачем не надано суду жодних доказів задоволення претензії позивача та виплати останньому боргу у вигляді відшкодування в порядку регресу суми 32 011,87 грн., підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми сплаченого позивачем відшкодування в добровільному порядку, та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 32 011,87 грн. виплаченого позивачем відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерська брама" (01042, м. Київ, бульвар Марії Примаченко, будинок 3; 01021, м. Київ, Кловськиц узвіз, 24; ) на користь комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, м. Київ, провулок Івана Мар'яненка, будинок 7; ) 32 011,87 грн. відшкодування в порядку регресу та 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 27.06.2017р.

СуддяА.І. Привалов