ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 917/34/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Казаковій О.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. №255 від 16.06.2017,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 57 від 28.11.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1633 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/34/17,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбомаш", м. Суми,

до Публічного акціонерного товариства "Армапром", м. Миргород, Полтавської області,

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

04.01.2017 позивач, ТОВ "Турбомаш", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача, ПАТ "Армапром", в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованості в сумі 255 852,65 грн.

07.03.2017 позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 150 480 грн. у зв'язку із неналежним виконанням умов договору, що є збитками, спричиненими позивачу відповідачем, та пеню за несвоєчасну поставку продукції в сумі 27 859,02 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 р. у справі № 917/34/17 (суддя Киричук О.А.) в позові відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається зокрема на те, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків, однак суд першої інстанції неправомірно вважає, що позивачем не доведено існування (наявність) всіх складових правопорушення, за вчинення якого він просить відшкодувати збитки, не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками. Як зазначає позивач, відповідачем порушено умови договору в частині поставки неякісної продукції, а саме, умови п. 6.1. спірного договору, яким передбачено, що якість продукції відповідає вимогам креслень узгоджених сторонами, які вказані у специфікації до договору і підтверджується сертифікатом якості постачальника. Фактично понесені позивачем збитки, на його думку, становлять 150 480 грн. - вартість бракованої відливки "Кришка задня циліндра" креслення 542.200.00.000 сталь 25Л та вартість механічної обробки кришки задньої та передньої, яка фактично не проводилась. Позивач вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки рішення такими, що не ґрунтуються на обставинах справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач зазначив, що розробником модельної оснастки є представник ТОВ "Турбомаш" ОСОБА_3, доробка модельної оснастки згідно зі специфікацією №3 від 22.10.2015 проводилась працівниками ПАТ "Армапром" виключно з підстав її доробки на території підприємства та проводилась відповідно до тих змін, які пропонував внести представник ТОВ "Турбомаш" ОСОБА_3, тому, необґрунтованим є посилання позивача в апеляційній скарзі, що причиною недоліків конструкторської оснастки є її доробка працівниками ПАТ "Армапром" на його території.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.06.2015р. між ПАТ Армапром (постачальник по договору) та ТОВ Турбомаш (покупець по договору) укладено договір поставки СБ-07/07-15, умовами якого сторони визначили (п. 1.1), що на умовах, викладених в розділах цього договору, постачальник зобов'язується виготовити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити продукцію, згідно специфікацій (додатків), що є невід'ємною частиною даного договору.

В п. 2.2. договору сторони визначили, що загальна сума договору визначається, як загальна вартість продукції, поставка якої здійснюється відповідно з доданим до нього специфікаціями (додатками).

Відповідно до п.3.1. договору поставка продукції проводиться в асортименті, кількості і строки, зазначені у відповідних специфікаціях (додатках), на кожну партію продукції.

Продукція за цим договором поставляється покупцю на умовах ЕXW - склад постачальника (м. Миргород), згідно правил Інкотермс - 2010. Перехід права власності та ризиків на продукцію відбувається в момент передачі продукції покупцю на складі постачальника, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Хорольська, 35. Разом з продукцією, що поставляється, постачальник передає покупцю наступні документи: Накладна на відпуск ТМЦ; Сертифікат якості; Рахунок-фактура на оплату; Товаротранспортна накладна (п.3.2. п.3.3. п.3.5. договору).

Згідно з п.5.2. договору платежі за продукцію, яка поставляється за даним договором, проводяться покупцем в грошовій формі шляхом банківського переказу коштів за платіжними реквізитами постачальника, згідно виставленого рахунку, у строки та на наступних умовах: попередня оплата за виготовлення продукції у розмірі 70% від її вартості проводиться покупцем на протязі 5-ти банківських днів після підписання сторонами відповідної специфікації (додатку); остаточний розрахунок у розмірі 30% від її вартості проводиться на протязі 3-х банківських днів після письмового повідомлення покупця про готовність продукції і її фактичну вартість згідно виставленого рахунку.

За зверненням однієї із сторін проводиться звірка взаєморозрахунків, про що складається відповідний акт за підписами з обох сторін і скріплюється печатями (п.5.4. договору).

У відповідності до п. 6.1. договору якість продукції відповідає вимогам креслень узгоджених сторонами, які вказані у специфікації до договору і підтверджуватися сертифікатом якості постачальника. Приймання продукції за якістю та кількістю здійснюється у відповідності з діючою інструкцією Держарбітражу СРСР: Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.66г. № П-7; Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання кількістю від 15.06.65г. № П-6 з доповненнями та змінами (п.6.2. договору).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що сторони несуть майнову відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся 04.01.2017 до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача, ПАТ "Армапром", в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованості в сумі 255 852,65 грн. за вищевказаним договором поставки.

07.03.2017 позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 150 480 грн. у зв'язку із неналежним виконанням умов договору, що є збитками, спричиненими позивачу відповідачем, та пеню за несвоєчасну поставку продукції в сумі 27 859,02 грн., посилаючись на ст. 22 ГПК України.

Суд першої інстанції при вирішенні спору прийняв вказані уточнення позовних вимог та зазначив, що заяву в частині вимог про стягнення грошових коштів в сумі 150 480 грн., що є збитками, спричиненими позивачу відповідачем, розцінює як заяву про зменшення позовних вимог та в подальшому розгляд справи здійснюється з урахуванням зменшення розміру позовних вимог. Що стосується вимог про стягнення пені за несвоєчасну поставку продукції в сумі 27 859,02 грн., які заявлені позивачем також у заяві про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що вказані вимоги позивачем у позові від 30.12.2016 не заявлялися.

В п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився порушень ст. 22 ГПК України та надав невірну оцінку заяві позивача про уточнення позовних вимог, яка є фактично заявою про зміну предмета позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом, з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

У наведеній ситуації згадана заява позивача по своїй суті не є власне заявою про зменшення розміру позовних вимог, оскільки під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшену суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тоді як позивач фактично змінює предмет позову, оскільки в позові він просив стягнути заборгованість в сумі 255 852,65 грн. за порушення відповідачем договору поставки, а в уточненні позовних вимог стягнення збитків в сумі 150 480 грн., а також заявив нову вимогу про стягнення пені в сумі 27 859,02 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що в протоколі судового засідання суду першої інстанції від 26.01.2017 зазначено, що суд розпочинає розгляд справи по суті. При цьому, у всіх подальших протоколах від 16.02.2017, від 07.03.2017 та від 21.03.2017 (під час винесення рішення) вказано те ж саме - суд розпочинає розгляд справи по суті.

Не зважаючи на те, що ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви саме до початку розгляду судом справи по суті, заява позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 150 480 грн. та пені в сумі 27 859,02 грн. була подана після початку розгляду справи по суті, що підтверджується вищевикладеним.

Як зазначено у п. 2 Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 23.03.2012, № 6 "Про судове рішення", з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 255 852,65 грн. в звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором та поставкою товару неналежної якості та з порушенням передбачених договором строків.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Між сторонами у справі виникли відносини з договору поставки № СБ-07/07-15 від 12.06.2015, відповідно до якого відповідач, на умовах, викладених в розділах цього договору, зобов'язався ви готовити і передати у власність покупця, а позивач прийняти і оплатити продукцію, згідно специфікацій (додатків), що є невід'ємною частиною даного договору; зобовязався надати покупцю послуги з доробки модельного оснащення та механічної обробки продукції згідно специфікацій (додатків), що є невід'ємною частиною даного договору.

07.08.2015 сторонами укладена додаткова угода, відповідно до якої п. 1 договору доповнено п.п. 1.2 Постачальник надає покупцю послуги з доробки модельного оснащення та механічної обробки продукції згідно специфікацій (додатків), що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно специфікації № 2 до договору від 12.08.2015 відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити відливку кришки передньої циліндра № креслення 542.100.00.000 та кришки задньої циліндра № креслення 542.200.00.000.

Згідно умов зазначених в п. 1 специфікації № 2 строк виготовлення - 45 робочих днів з моменту надходження попередньої оплати в розмірі 70% згідно виставленого рахунку, передачі замовником модельної оснастки та узгодження сторонами робочих креслень, із можливістю дострокової поставки.

Пунктом 6 до специфікації № 2 від 12.08.2015 договору СБ-07/07-15 зазначено: Модельна оснастка покупця. Постачальник не несе відповідальність за геометричні розміри виливок та дефекти литва обумовлені конструкторською моделлю оснастки покупця.

Позивач на виконання умов договору здійснив передоплату в розмірі 70 % від вартості продукції в сумі 87 360 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 803 від 18.08.2015. Також, виконуючи умови договору, позивач 18.08.2015 передав відповідачу модельну оснастку, що підтверджується актом № 1 передачі матеріальних цінностей згідно договору № СБ-07/07-15 від 12.06.2015.

29.09.2015 сторони підписали специфікацію № 5 від 29.09.2015, згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити термообробку виливки "Кришка задня циліндра", ст.25Л, ГОСТ 977-88, креслення № 542.200.00.000.

Оплата за доробку стрижневого ящика проведена замовником 29.09.2015 згідно платіжного доручення № 260.

22.10.2015 сторони підписали специфікацію № 3 від 22.10.2015, згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити доробку модельної оснастки кришки передньої циліндра № креслення 542.100.00.000 та доробку модельної оснастки кришки задньої циліндра № креслення 542.200.00.000.

27.10.2015 за доробку модельної оснастки позивачем перераховано відповідачеві 26 400 грн. згідно платіжного доручення № 277.

01.12.2015 сторони підписали специфікацію № 4 від 01.12.2015, згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити механічну обробку виливок кришки передньої циліндра та кришки задньої циліндра № креслення 542.100.00.000; оснастку для механічної обробки виливок кришки передньої циліндра та кришки задньої циліндра № креслення 542.100.00.000.

В якості передоплати та доплати за договором позивачем було також сплачено до передачі товару 08.12.2015 - 53788,80 грн. (платіжне доручення № 1138) та 10.12.2015 - 53788,8 грн. (платіжне доручення № 1148).

Як вказує сам позивач, всього він сплатив відповідачеві згідно договору поставки № СБ-07/07 - 15 255 852,65 грн.

Позивач вказує, що кришка задня циліндра (72 000 грн.) ним була отримана 23.03.2016, а кришка передня циліндра (75 120 грн.) - 31.03.2016. Позивач посилається на наявність актів від 31.03.2016 та 08.04.2016, в яких приймав рішення про прийомку кришок передньої та задньої циліндра аміачної ступені від виробника із численними зауваженнями, сподіваючись усунути виявлені недоліки власними силами.

Матеріалами справи підтверджуються, що 29.01.2016 між сторонами договору складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 16, в якому зазначено роботи (3) по доробці модельної оснастки на загальну суму 30 252,65 грн.; 31.03.2016 між сторонами договору складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 133, в якому зазначено роботи по механічній обробці відливки кришка передня циліндру креслення 542.100.00.000 та виготовлення оснастки для механічної обробки відливок кришка задня і передня циліндра креслення 542.100.00.000 на загальну суму 64 831,20 грн.; 24.05.2016 між сторонами договору складено акт здачі-прийняття робіт (надання і послуг) № 240, в якому зазначено роботи по термічній обробці кришки задньої циліндру креслення 542.200.00.000 на загальну суму 2 848,80 грн. При цьому, сторони претензій одна до одної не мали.

Згідно видаткових накладних № 111 від 23.03.2016 та № 132 від 31.03.2016 позивачу були передані товарно-матеріальні цінності, а саме відливка Кришка передня циліндра креслення 542.100.00.000 сталь 25Л (1 шт) та відливка Кришка задня циліндра креслення 542.200.00.000 сталь 25Л (1 шт) на загальну суму 147 120,00 грн. (75 120,00 грн. + 72 000,00 грн.).

За даними бухгалтерського обліку підприємств сторін розбіжності у розмірі здійсненої позивачем оплати та виконаних відповідачем робіт і переданих товарно-матеріальних цінностей відсутні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач виконав обумовлені договором роботи та передав товарно-матеріальні цінності на загальну суму 245 052,65 грн.

Розділом 6 договору визначено якість продукції та гарантійні зобовязання, зокрема п. 6.1 договору сторони домовились, що якість продукції відповідає вимогам креслень, узгоджених сторонами, які вказані у специфікації до договору і підтверджуватися сертифікатом якості постачальника.

В даному пункті відповідність якості продукції співвідношується з вимогами креслень узгоджених сторонами. Таким чином, ТОВ Турбомаш, як розробник креслень модельної оснастки до виробів по договору погоджується з тим, що якість продукції повинна відповідати тим кресленням, по яким він виготовив модельну оснастку.

Проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту невідповідності поставленої продукції вимогам креслень, узгоджених сторонами, які вказані у специфікації до договору, та тим кресленням, по яким відповідач виготовив модельну оснастку.

До того ж, сторони в п. 6 до специфікації № 2 від 12.08.2015 договору СБ-07/07-15 узгодили, що постачальник не несе відповідальність за геометричні розміри виливок та дефекти литва обумовлені конструкторською моделлю оснастки покупця.

Згідно ст. 678 ЦК України передбачені правові наслідки передання товару неналежної якості, зокрема, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 34 ГПК України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, з огляду на вищевстановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено ані наявності порушення у вигляді поставки неякісного товару зі сторони відповідача, ані вини відповідача у дефектах поставленої продукції.

Разом з цим, оскільки порушення, допущене судом першої інстанції щодо невірної кваліфікації поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, не призвело до прийняття неправильного судового рішення та висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог є таким, що узгоджується з фактичними обставинами справи, рішення суду першої інстанції від 21.03.2017 підлягає залишенню без змін, але з урахуванням правової кваліфікації спірних правовідносин, які наведені судом апеляційної інстанції в постанові.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/34/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбомаш", м. Суми, на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/34/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/34/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пелипенко Н.М.