ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.07.2017 Справа № 907/413/17

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі його Закарпатської філії , м. Ужгород управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, м. Ужгород про стягнення 507 200,30 грн., в т.ч. 498597,95 грн. - невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги, 2979,09 грн. - 3 % річних та 5623,25 грн. -інфляційних втрат

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представники за довіреністю

Позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, оскільки відповідачем не відшкодовано вартість компенсаційних виплат за надані позивачем у період з 1.01.2016 по 31.12.16 телекомунікаційні послуги споживачам, які мають встановлені законодавством пільги з їх оплати. Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Відповідач письмовим відзивом та усними поясненнями представників у ході судового розгляду проти позову заперечує, посилаючись на відсутність визначеного механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на надання пільг з послуг звязку та, власне, фінансування таких видатків, з урахуванням чого у відповідача як розпорядника бюджетних коштів не виникло підстав для укладення договору з позивачем про компенсацію пільг із зазначених послуг на 2016р., відповідачем не підписувалися акти звіряння розрахунків за надані послуги, а відтак - відсутні зобовязання відповідача зі здійснення компенсаційних виплат, стягнення яких є предметом даного спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши у ході судового розгляду пояснення представників сторін, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

При цьому суд виходив з наступного.

Приписами Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Законами України «Про статус ветеранів війни, гаранта їх соціальні захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства» для окремих категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Приписами ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» встановлено, що операторами, провайдерами телекомунікацій, яким є позивач у даній справі, що надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, надаються телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян, відповідно до приписів ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.02 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі -Порядок).

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відповідно до п. 3 Порядку, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Приписами п. 8 Порядку визначено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків; головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що з січня 2016 по грудень 2016 року позивачем надавались послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають в Виноградівському районі, які мають право на відповідні пільги згідно п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п.18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гаранта їх соціальні захисту», п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 7 Закону України «;Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», п. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» на загальну суму 498597,95 грн. (за даними помісячних розрахунків невідшкодованих сум).

Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складались позивачем за формою № 2-пільга (затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.07 N 535, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України) та направлялись щомісячно відповідачеві як головному розпоряднику коштів місцевого бюджету для відшкодування позивачу пільг, наданих споживачам телекомунікаційних послуг.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою відшкодувати вартість наданих пільг (листи №139-211200-2 від 28.01.2016, №1170-211200-2/3 від 24.06.16, №1987-211200-2/15 від 08.11.2016). Однак відповідач не проводив звірки наданих позивачем списків, розрахунків з позивачем за надані послуги пільговим категоріям населення не провів, посилаючись, за змістом відповіді на зазначені листи позивача, на відсутність субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, зокрема, з послуг звязку.

Наведені обставини передували зверненню позивача з даним позовом та слугують його підставою.

Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з того, що матеріалами справи встановлено, що позивач оператор телекомунікацій - зобовязаний за змістом наведених вище законодавчих приписів у сфері державних соціальних стандартів і гарантій надавати окремим категоріям громадян пільги з послуг звязку, виконав свої зобовязання, яким кореспондується обовязок держави в особі її органів, яким є відповідач, відшкодувати такі пільги.

Отже, зобовязання відповідача у справі щодо відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, що проживають на території м. Ужгорода виникли безпосередньо із закону і відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових коштів державних субвенцій як на обставини, які звільняють його від обов"язку з оплати послуг, наданих позивачем пільговим категоріям громадян, суд вважає безпідставними з огляду на приписи ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України, якими врегульовано, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані на пільгових умовах телекомунікаційні послуги громадянам, що проживають на території м.Ужгорода, підлягають задоволенню на заявлену суму 498597,95 грн. як такі, що ґрунтуються на законі, доведені позивачем та не спростовані відповідачем. При цьому суд керується приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Щодо позовних вимог в частині нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання на суми відповідно 2979,09 грн. та 5623,25 грн. суд вважає, що такі не підлягають задоволенню.

При цьому суд виходить з того, що для застосування ст. 625 ЦК України, з посиланням на яку такі вимоги заявлено, необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі, необхідно встановити початок періоду такого порушення.

З огляду на те, що у спірних відносинах сторонами не укладався господарський договір, умовами якого міг бути визначений строк виконання відповідачем зобовязань, не передбачений такий строк і вищезазначеними законами України, що регулюють дані відносини, не є можливим встановити конкретний строк виконання грошового зобов'язання відповідача, зі спливом якого починається прострочення, за яке за змістом ст. 625 ЦК України нараховуються річні та інфляційні втрати.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума 498597,95 грн., в іншій частині позовних вимог належить відмовити за безпідставністю.

За змістом ст.ст. 44-49 ГПКУ України судовий збір сплачений позивачем при поданні позову належить відшкодувати за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в іншій частині покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 22, 33, 43, 44-49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

суд вирішив:

1. Позов задоволити частково.

Стягнути із управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради Закарпатської області (88000, м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 24, ) на користь публічного акціонерного товариства „Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, ) невідшкодованих коштів за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян на суму 498597,95 грн. (чотиристо девяносто вісім тисяч п'ятсот дев"яносто сім грн. 95 коп.) та у відшкодування судових витрат 7478,96 грн. (сім тисяч чотиристо сімдесят вісім грн. 96 коп.)

2. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ушак І.Г.