ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"18" липня 2017 р.Справа № 924/161/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Крамар С.І., розглянувши матеріали справи

за заявою Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Київ

про порушення справи про банкрутство Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС", смт. Стара Синява Старосинявський район Хмельницької області (заява приватного підприємства "АДЛЄР" м. Київ про визнання недійсним договору)

Представники сторін:

від заявника: ОСОБА_1 - згідно довіреності від 17.02.17р. (в режимі відеоконференції)

від боржника: не з'явився

від ліквідатора: не з'явився

за участю: ОСОБА_2 - представник Агрофірми „Голованівськ у формі товариства з обмеженою відповідальністю за довіреністю від 23.05.2017р.

Ухвалою суду від 15.03.2016р. порушено провадження у справі №924/161/16 про банкрутство фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" та ухвалою від 08.06.2016р. затверджено реєстр вимог кредиторів ФГ "РОСА ПЛЮС" на загальну суму 849752,51 грн.

Постановою суду від 23.06.2016р. визнано банкрутом ФГ "РОСА ПЛЮС", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою суду від 26.04.2017р. справу №924/161/16 суддею Крамаром С.І. прийнято до провадження.

03.05.2017р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла заява приватного підприємства "АДЛЄР" до Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС", Агрофірми „Голованівськ у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Фермерського господарства „КІБЕЛА про визнання недійсним договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016р., укладеного між АФ "Голованівськ" у формі ТОВ та ФГ "Кібела" та банкрутом, а також про включення права вимоги Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" до Агрофірми „Голованівськ у формі ТОВ про сплату 2629489,96 грн. до складу ліквідаційної маси боржника, яка подана в межах справи про банкрутство №924/161/16.

За змістом протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.05.2017р. вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Крамару С.І. в межах справи №924/161/16 про банкрутство Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС".

Ухвалою суду від 04.05.2017р. заяву приватного підприємства "АДЛЄР" до фермерського господарства "РОСА ПЛЮС, Агрофірми „Голованівськ у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Фермерського господарства „КІБЕЛА про визнання недійсним договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016р. та включення права вимоги Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" до Агрофірми „Голованівськ у формі ТОВ про сплату 2629489,96 грн. до складу ліквідаційної маси боржника прийнято та призначено до розгляду в межах справи про банкрутство фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" в судовому засіданні.

Заява мотивована тим, що боржником укладено спірний договір в межах одного року до порушення судом провадження у справі про банкрутство; спірний договір укладено 01.03.2016 року, в той же час, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016 року у справі №924/161/16, заборонено власнику майна боржника - ФГ "Роса Плюс" та боржнику відчужувати основні засоби; дії боржника заявник розцінює як відмову від власних майнових вимог, адже вважає, що новий боржник на час укладення спірного договору був таким, що не мав на меті виконати зобов'язання перед ФГ "Роса Плюс" на суму 2629489,96 грн., на підтвердження чого заявник наводить ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року у справі №136/264/16-к, з якої вбачається різного роду дії ФГ "Кібела" в особі його керівництва, пов'язані із ухиленням від виконання судового рішення 2013 року, за фактом чого внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР; спірний договір не містить жодної інформації, яка б свідчила, внаслідок чого між АФ "Голованівськ" у формі ТОВ та ФГ "Роса Плюс" виникла заборгованість у сумі 2629489,96 грн.; спірний договір не містить жодної інформації, яка б свідчила, внаслідок чого між АФ "Голованівськ" у формі ТОВ та ФГ "Кібела" виникла заборгованість у сумі 2629489,96 грн.; спірний договір не містить відомостей про наявність будь-яких додатків до нього, у тому числі, актів приймання-передачі документів первинного бухгалтерського обліку, за якими заборгованість АФ "Голованівськ" у формі ТОВ було переведено на ФГ "Кібела"; спірний договір не містить істотної умови договору - ціни договору, за якою відбулося відступлення боргу від первісного до нового боржника; спірний договір не містить інформації про те, що він являється невідплатним, а тому його сторони зобов'язані були погодити взаєморозрахунки між первісним і новим боржником та строки таких розрахунків; у відомостях, як подавалися ліквідатором, у бухгалтерському обліку ФГ "Роса Плюс" не відображено жодної інформації щодо спірного договору.

З наведеного заявник робить висновок, що оскільки спірний договір є таким, що підлягає визнанню недійсним, право вимоги ФГ "Роса Плюс" до АФ "Голованівськ" у формі ТОВ про сплату 2629489,96 грн. підлягає включенню до складу ліквідаційної маси в розумінні ч. 1 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Повноважний представник заявника - приватного підприємства "Адлєр" в судових засіданнях доводи заяви підтримав, просить суд визнати недійсним оскаржуваний договір.

Ліквідатор ФГ "Роса Плюс" ОСОБА_3 у поясненнях №02-39/497 від 18.05.2017 року на позовну заяву про визнання недійсним договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року підтримує позовну заяву до Агрофірми "Голованівськ" у формі ТОВ та ФГ "Кібела" про визнання недійсним договору про перевід боргу та включення права вимоги до складу ліквідаційної маси боржника. В обґрунтування позиції зазначає, що ухвалою суду від 22.02.2016 року у справі №924/161/16 заборонено власнику майна боржника та боржнику приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби. В свою чергу, дебіторська заборгованість перед ФГ "Роса Плюс" належить до активу боржника так само, як і будь-які інші основні засоби та в існуючих умовах відсутності матеріальних активів у боржника (нерухомості, транспортних засобів, обладнання тощо) є фактично єдиним активом для погашення кредиторської заборгованості. Вважає, що в даному випадку власник та керівник боржника уклав договір про перевід боргу на завідомо неплатоспроможного та ненадійного кредитора ФГ "Кібела". Зауважує, що про те, що ФГ "Кібела" не мав наміру виконати взяті на себе зобов'язання свідчить і те, що в спірному договорі не зазначено жодних первинних документів, на підставі яких виник борг, який переводиться, не зазначено про наявність будь-яких додатків до нього. Окрім того, наголошує, що на неодноразові звернення ліквідатора власником та керівником ФГ "Роса Плюс" ОСОБА_4 при передачі документів та печатки не зазначено жодної інформації про існування даного договору про перевід боргу.

У надісланому на адресу суду 14.07.2017 року клопотанні №02-39/662 від 07.07.2017 року просить суд здійснювати розгляд заяви без участі арбітражного керуючого, заяву про визнання недійсним договору підтримує.

Повноважний представник агрофірми "Голованівськ" у формі ТОВ у судових засіданнях та у письмових поясненнях від 24.05.2017 року просить в задоволенні заяви ПП "Адлер" відмовити. В обґрунтування заперечень зазначає, що чинним законодавством визначено виключний перелік підстав для визнання договору недійсним, проте, зі змісту поданої заяви не вбачається, що ФГ "Кібела" не має на меті або неспроможна здійснити задоволення вимог конкурсного кредитора. Також зауважує, що вимога про включення права вимоги до складу ліквідаційної маси є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки такі заходи правомочний здійснювати лише ліквідатор.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

01 березня 2016 року між агрофірмою "Голованівськ" у формі ТОВ (первісний боржник), ФГ "Кібела" (новий боржник) та ФГ "Роса Плюс" (кредитор) укладено договір про перевід боргу №2 (далі - договір), за умовами якого первісний боржник передає новому боржнику грошовий борг у розмірі 2629489,96 грн., а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника і стає боржником перед кредитором.

Згідно п. 2 договору, борг виник в результаті взаєморозрахунків первісного боржника з кредитором.

Новий боржник зобов'язується (замість первісного боржника) погасити заборгованість шляхом перерахування кредитору коштів на розрахунковий рахунок, передачею продукції або іншим видом, незабороненим законами України згідно домовленості (п. 3 договору).

Відповідно до п.4 договору кредитор зменшує дебіторську заборгованість первісного боржника на загальну суму вказану в п. 1 цього договору.

Новий боржник зобов'язується (замість первісного боржника) розрахуватись і взяти зобов'язання перед кредитором в момент підписання цього договору (п.5 договору).

Договір в силу положень п. 9 вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення заборгованості або до 31 грудня 2017 року.

Договір про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року підписаний представниками сторін та скріплений їхніми печатками.

Арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернувся до агрофірми "Голованівськ" у формі ТОВ із вимогами №02-39/210 від 21.02.2017 року та №02-39/124 від 31.01.2017 року, у яких повідомляє, що АФ "Голованівськ" у формі ТОВ було продано боржником продукцію у 2016 році на суму 3694445,46 грн. та у 2015 році на суму 6235455,99 грн. При цьому, у 2015 році сплачено 3004000,00 грн., про надходження коштів у 2016 році дані відсутні. У зв'язку з наведеним ліквідатор просить або надати підтверджуючі документи про сплату боргу, або погасити заборгованість.

У відповідь АФ "Голованівськ" у формі ТОВ листом №4 від 20.02.2017 року повідомила, що у останнього заборгованість перед ФГ "Роса Плюс" станом на 01.02.2017 року відсутня. У листі №7 від 03.03.2017 року АФ "Голованівськ" у формі ТОВ додатково повідомила ліквідатора, що залишковий борг в сумі 2629489,96 грн. було переведено до ФГ "Кібела" згідно договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року.

В подальшому, АФ "Голованівськ" у формі ТОВ на вимогу ліквідатора від 21.03.2017 року надіслала копію договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року.

Ліквідатор звернувся з вимогою №02-39/438 від 28.04.2017 року до ФГ "Кібела", у якій просить перерахувати 2629489,96 грн. на підставі договору №2 від 01.03.2016 року на рахунок ФГ "Роса Плюс". Вказана вимога повернута відділенням поштового зв'язку без вручення у зв'язку із неповною адресою.

З огляду на вищенаведене, кредитор звернувся з даною заявою до суду про визнання недійсним договору про перевід боргу від 01.03.2016 року з підстав, зазначених у заяві.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України, справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство. При цьому, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів; визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

Кредитор - приватне підприємство "Адлєр" звернувся до суду із заявою про визнання недійсним договору про переведення боргу №2 від 01.03.2016 року, мотивуючи її положеннями ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та тим, що оскаржуваним договором, укладеним менше, ніж за рік до порушення справи про банкрутство, було фактично вчинено відмову від майнових вимог у зв'язку із переведенням боргу на неплатоспроможного боржника.

Ч. 1 ст. 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Відповідно до частини першої статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Тобто, встановлення альтернативного способу виконання зобов'язань новим боржником - ФГ "Кібела" перед ФГ "Роса Плюс", зазначених у договорі про перевід боргу, як от погашення заборгованості шляхом перерахування коштів, передачею продукції або в інший спосіб, погоджений сторонами, не може свідчити про невідповідність договору вимогам законодавства.

Для визнання недійсним правочину слід встановити, що його зміст суперечить ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі, правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (негосподарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Частиною 3 ст. 215 ЦКУ визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 215 ЦКУ передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦКУ.

При цьому, метою визнання недійсним правочину (договору) зі спеціальних підстав, визначених ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є встановлення факту відчуження майна боржника у підозрілий період (після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував її порушенню) та наявність обставин, прямо визначених положеннями ст. 20 Закону.

Наведеної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 03.11.2015 у справі №910/24550/13.

Матеріалами справи стверджується, що за умовам оскаржуваного договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року від боржника - агрофірми "Голованівськ" перейшов борг перед ФГ "Роса Плюс" в розмірі 2629489,96 грн. до фермерського господарства "Кібела".

Фактично переведення боргу опосередковує зміну суб'єктного складу у зобов'язанні, при цьому, залишає незмінним його зміст. Тобто, зміст зобов'язання, який полягав у виплаті боргу ФГ "Роса Плюс" в розмірі 2629489,96 грн., залишився незмінним, змінився лише суб'єктний склад зобов'язання - боржника з агрофірми "Голованівськ" у формі ТОВ, на фермерське господарство "Кібела".

Таким чином, укладенням вказаного договору ФГ "Роса Плюс" не відмовився від майнової вимоги та не зменшив розмір власних активів. Твердження заявника ПП "Адлєр" про неплатоспроможність ФГ "Кібела" не може свідчити про невідповідність оскаржуваного договору вимогам чинного законодавства.

Щодо законодавчих вимог, які ставляться до договорів про переведення боргу, то ст. 520 ЦК України відносить до таких вимог згоду кредитора, що пояснюється особою боржника, від якого залежить можливість реального і належного виконання зобов'язань.

Договір про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року є тристороннім правочином, а згода кредитора - ФГ "Роса Плюс" засвідчується підписом голови ФГ "Роса Плюс" та печаткою юридичної особи, проставленими під текстом договору.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

З наведено слідує, що голова ФГ "Роса Плюс" як уповноважений представник юридичної особи своїм підписом засвідчив згоду на заміну боржника та, відповідно, усвідомлення ризиків, пов'язаних із такою заміною.

Твердження заявника щодо заборони ухвалою суду відчуження власником майна на час укладення спірного договору та відмову від майнових вимог спростовано вищевикладеним, оскільки спірним договором ФГ "Роса Плюс" не відчужило майно та не відмовилось від майнових вимог. Відсутність інформації про боргові зобов'язання між АФ "Голованівськ" у формі ТОВ, ФГ "Роса Плюс" та ФГ "Кібела", так само як і відсутність додатків до договору не свідчать про суперечність оскаржуваного договору вимогам законодавства. Критично оцінюються судом також доводи щодо ціни договору, оскільки розмір переведеного боргу визначений в договорі, та питання відплатності/невідплатності не впливає на визначення укладеності та/або недійсності оспорюваного договору.

З огляду на вищезазначене, наведені заявником підстави не є обґрунтованими та достатніми для визнання договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016 року недійсним, оскільки в оскаржуваному договорі наявні всі необхідні для даного виду договорів умови, а договір про переведення боргу не передбачає відмову від майнової вимоги або зменшення активів. Інших підстав, які б свідчили про суперечність оскаржуваного договору вимогам чинного законодавства, судом не встановлено та учасниками судового розгляду не надано.

Відтак, оскільки вимога про визнання договору недійсним є необґрунтованою, то, відповідно, у суду відсутні підстави для включення права вимоги ФГ "Роса Плюс" до АФ "Голованівськ" у формі ТОВ, про сплату 2629489,96 грн. до ліквідаційної маси боржника. У задоволенні вказаної вимоги також слід відмовити. Окрім того, відповідні повноваження покладено на ліквідатора у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд відповідно до приписів ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність поданої приватним підприємством "Адлєр" заяви про визнання недійсним договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016р. та включення права вимоги Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" до Агрофірми „Голованівськ у формі ТОВ про сплату 2629489,96 грн. до складу ліквідаційної маси боржника.

Керуючись ст.ст. 10, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви приватного підприємства "Адлєр" про визнання недійсним договору про перевід боргу №2 від 01.03.2016р. та включення права вимоги Фермерського господарства "РОСА ПЛЮС" до Агрофірми „Голованівськ у формі ТОВ про сплату 2629489,96 грн. до складу ліквідаційної маси боржника відмовити.

Суддя Крамар С.І.

Віддрук. 5 прим (надісл. всім простим).:

1 - до справи,

2 ПП „АДЛЄР 03038, м. Київ, вул. Ямська, 8.

3 ліквідатору ФГ „Роса Плюс - арб. кер. ОСОБА_3 - 43010, м. Луцьк, вул. Коперника, 36а

4 Агрофірма „Голованівськ в формі ТОВ 26500, Кіровоградська обл..,смт. Голованівськ, вул.. Пушкіна, 3, корп. А

5 ФГ „Кібела 08600, Київська обл.., м. Васильків, вул.. Шевченка, 15.