РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017Справа №910/17473/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» стягнення грошових коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп.

Представники сторін:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Федоришин О.О. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення грошових коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» з розміром 19,08% частки товариства. Заявою від 26.08.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пановою О.П. за реєстровим №370, ОСОБА_1 заявив про свій вихід зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» та просив виплатити йому 19,08% відсотків вартості майна товариства, яка була надіслана на адресу Відповідача 16.09.2015 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.09.2015 року та фіскальним чеком від 16.09.2015 року. Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ», оформленим протоколом №02/15 від 30.09.2015 року, виключено зі складу учасників товариства ОСОБА_1 на підставі його заяви про свій вихід зі складу учасників (засновників) товариства від 26.08.2015 року, вирішено провести розрахунки з ним після затвердження звіту за 2015 рік згідно зі ст. 54 закону України «Про господарські товариства», в зв'язку з виходом учасника товариства зменшити на його частку 1887 грн. статутний капітал до розміру 8004 грн. 60 коп. 17.08.2016 року Позивач звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. з заявою про повернення грошової суми у розмірі 17 687 грн. 00 коп., яка була передана у депозит нотаріуса Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ», як кредитору, з метою проведення розрахунку з учасником товариства щодо належної ОСОБА_1 частки 19,08% у статутному капіталі товариства. Як зазначає Позивач, виплачені кошти у розмірі 17 687 грн. 00 коп. не є дійсною (ринковою) вартістю частини майна товариства, що підлягає виплаті, оскільки не відповідає ціні чистих активів товариства. За таких підстав, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» грошові кошти у розмірі 500 000 грн. 00 коп. в якості компенсації вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі у зв'язку з його виходом зі складу учасників товариства.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.09.2016 року порушено провадження у справі № 910/17473/16, судове засідання призначено на 05.10.2016 року.

03.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Крім того, надійшло клопотання про витребування у Відповідача фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва (баланс) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ", складений станом на 17.09.2015 року.

05.10.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.09.2016 року виконав не в повному обсязі. Представники відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.09.2016 року не виконали, а в судовому засіданні подали клопотання про витребування у Позивача інформації та копій підтверджуючих документів щодо внесення (сплати) ним своєї частки до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ".

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку задовольнити клопотання Позивача та Відповідача про витребування доказів та зобов'язати:

1) Позивача надати інформацію та копії підтверджуючих документів щодо внесення (сплати) ОСОБА_1 своєї частки до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ";

2) Відповідача надати належним чином завірені копії документів фінансової звітності (баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів) за 2015 рік.

Крім того, Суд, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Оболонського району надати належним чином засвідчену копію матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ";

2) Головне управління статистики в місті Києві надати належним чином засвідчені копії документів фінансової звітності (баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ" за 2015 рік.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року відкладено розгляд справи на 02.11.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

28.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про призначення судової експертизи та документи на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2016 року.

28.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Головного управління статистики в місті Києві надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2016 року.

01.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Оболонського району надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2016 року.

02.11.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання про призначення експертизи, просив Суд його задовольнити, а представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що вважає його передчасним.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання Позивача про призначення експертизи до встановлення фактичних обставин по справі.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ".

2) Відповідача надати письмові пояснення щодо клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи, а саме: надати обґрунтовані пояснення щодо необхідності призначення експертизи чи відсутності такої необхідності, визначитися з колом питань для експерта та експертною установою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 року відкладено розгляд справи на 16.11.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

14.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

14.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на клопотання про призначення судової експертизи.

В судовому засіданні 16 листопада 2016 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, підтримав подане клопотання про призначення у справі судової експертизи, просив суд його задовольнити. В судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти призначення у справі судової експертизи, просив суд відмовити в його задоволенні.

Згідно зі ст. 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Згідно зі ст.54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 року №13 передбачено, що випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Учасник ТОВ або ТДВ має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а отже, господарським судом має бути задоволено клопотання учасника, який вийшов (виключений) з ТОВ або ТДВ, про здійснення експертної оцінки дійсної (ринкової) вартості необоротних і оборотних активів товариства та його зобов'язань для обчислення вартості частини майна, що належить до сплати такому учаснику. (п.4.20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 року).

Під час розгляду спорів про стягнення вартості частини майна ТОВ та розміру частини прибутку господарські суди повинні мати на увазі, що вартість майна та розмір частини прибутку товариства, що належать до виплати учаснику, який вийшов, обчислюються на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства. (п.4.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 року)

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 Господарського процесуального кодексу України.

Експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. (п.1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5)

Відповідно до додатку 1 вказаної Інструкції регіональною зоною обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України м. Київ, Вінницька, Житомирська, Київська, Тернопільська, Хмельницька, Черкаська і Чернігівська області є Київський науково-дослідний інститут судових експертиз.

За таких підстав, Суд вважає за необхідне доручити проведення судової експертизи саме Київському науково - дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України остаточне коло питань, які мають бути роз'яснені судовим експертом, встановлюється господарським судом в ухвалі.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2016 року з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення клопотання Позивача та призначення у справі судової економічної експертизи, проведення якої доручив Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), а провадження у справі №910/17473/16 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

29.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про відвід головуючого судді Чинчин О.В. від участі у справі №910/17473/16.

10.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №19890/16-42/19891/16-54 від 04.02.2017 року, в якому повідомляється про те, що експертиза за зазначеною вище справою може бути виконана в термін понад 2 місяці та пропонується погодити зазначений термін проведення експертизи, а також у разі згоди вирішити питання щодо виконання попередньої оплати за проведення експертизи. Крім того, надійшло клопотання про надання матеріалів, необхідних для проведення товарознавчої та будівельно - технічної експертизи №19890/16-52/19891/16-54, а саме: надати повний перелік об'єктів нерухомості, що були власністю (перебували на балансі) ТОВ "Полімермаш" станом на 26.08.2015 р.; надати технічні паспорти БТІ станом на 26.08.2015 р. на зазначені об'єкти нерухомості ТОВ "Полімермаш"; вказати стан та вид внутрішнього опоряджувального покриття, функціональне використання об'єктів нерухомості ТОВ "Полімермаш" станом на 26.08.2015 р.; зазначити чи відповідає технічний стан та функціональне використання об'єктів нерухомості ТОВ "Полімермаш" сьогодні його стану та функціональному використанню на 26.08.2015 р. Якщо ні, то зазначити які саме зміни відбулися, надати повний перелік ремонтно - будівельних робіт та відповідну документацію (якщо такі зміни мали місце) та інше; надати на огляд об'єкти дослідження та їх повний перелік; надати нормативно - технічну документацію підприємств - виробників на об'єкти дослідження; надати повну специфікацію, технічну документацію та товаросупровідні документи на об'єкти дослідження, що дадуть змогу їх ідентифікувати в повному обсязі; забезпечити належними умовами для проведення огляду зазначеного аналітичного обладнання, а саме: вільним доступом до об'єктів (вільний простір з кожної сторони не менше 3-5 м), належним освітленням, можливістю безперешкодного огляду всіх складових частин об'єктів дослідження, доступу до ідентифікаційних номерів основних вузлів та агрегатів, можливістю проведення фотозйомки; надати акти технічного стану на об'єкти дослідження станом на 26.08.2015 р. та на теперішній час.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року поновлено провадження у справі №910/17473/16, продовжено строк розгляду спору на 15 днів, призначено розгляд справи на 22.02.2017 року.

22.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

22.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

В судовому засіданні 22 лютого 2017 року представник Відповідача підтримав подану заяву про відвід головуючого судді Чинчин О.В., просив суд її задовольнити. В судовому засіданні представник Позивача заперечив проти задоволення заяви про відвід головуючого судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ" про відвід судді Чинчин О.В. від участі у справі № 910/17473/16 відмовлено.

В судовому засіданні 22 лютого 2017 року представник Відповідача підтримав подане клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, проведення якої просив доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз. Представник Позивача заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРМАШ" про призначення у справі № 910/17473/16 судової економічної експертизи відмовлено.

В судовому засіданні 22 лютого 2017 року представники Сторін не заперечували проти задоволення клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення товарознавчої та будівельно - технічної експертизи №19890/16-52/19891/16-54 від 04.02.2017 року, а також зупинення провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи.

Відповідно до п. 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", згідно з пунктом 2.3.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

У господарському судочинстві до таких матеріалів відносяться речові та письмові докази. Отже, судового експерта не наділено повноваженнями для пошуку та витребування речових або письмових доказів. Винятком є випадки, коли у процесі дослідження наданого у встановленому порядку для проведення експертизи об'єкта експерт виявляє інші об'єкти, стосовно яких йому не були поставлені питання або дослідження яких відноситься до компетенції експертів іншої спеціальності (спеціальностей): у такому випадку експерт вправі зафіксувати ці об'єкти, відокремити їх від основного об'єкта (якщо це не пов'язано з пошкодженням або знищенням об'єкта), описати їх у висновку та приєднати їх до матеріалів експертизи.

У разі коли для вирішення поставлених перед експертом питань йому необхідні додаткові матеріали (документи, зразки тощо) він з огляду на положення частини четвертої статті 31 ГПК вправі просити господарський суд про їх надання. Водночас законом не передбачено повноважень судового експерта щодо витребування та одержання додаткових матеріалів безпосередньо від учасників судового процесу. Тому господарський суд не може покладати на останніх обов'язок надавати додаткові матеріали безпосередньо експертові на його вимогу.

Клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів розглядається господарським судом після поновлення провадження у справі; за необхідності для розгляду такого клопотання суд може витребувати матеріали справи з експертної установи, а також повідомити учасників судового процесу про час і місце проведення відповідного судового засідання. Після розгляду клопотання провадження у справі знову зупиняється, а матеріали справи, якщо вони витребувалися судом, надсилаються до експертної установи. При цьому господарським судам слід мати на увазі можливість настання передбачених пунктами 1.13 і 4.9 Інструкції наслідків у вигляді повернення матеріалів справи суду, який призначив експертизу, або повідомлення експертом суду про неможливість надання висновку.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення товарознавчої та будівельно - технічної експертизи №19890/16-52/19891/16-54 від 04.02.2017 року у справі №910/17473/16 та з метою належного проведення експертного дослідження Сторонами були надані матеріали, визначені у клопотанні.

Крім того, у листі Київського науково - дослідного інституту судових експертиз №19890/16-42/19891/16-54 від 04.02.2017 року пропонується суду погодити термін проведення експертизи понад 2 місяці. Суд зазначає, що абзацом шостим підпункту 1.13 пункту 1 Інструкції передбачено можливість встановлення у виняткових випадках більшого (порівняно із загальними) розумного строку за письмовою домовленістю з органом (особою), який призначив експертизу. Оскільки процесуальним законом не передбачено форми такого погодження з боку суду, воно має здійснюватися (за наявності підстав для цього) шляхом винесення відповідної ухвали за результатами розгляду звернення експертної установи, - без поновлення провадження у справі і без повернення матеріалів справи із зазначеної установи, але, за необхідності, з викликом сторін для з'ясування їхньої думки з даного питання. При цьому необхідно враховувати, що відмова у погодженні запропонованого розумного строку проведення експертизи може потягти за собою наслідки, передбачені абзацом сьомим того ж підпункту Інструкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року задоволено клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення товарознавчої та будівельно - технічної експертизи №19890/16-52/19891/16-54 від 04.02.2017 року у справі №910/17473/16. Погоджено термін виконання судової експертизи по справі №910/17473/16 у строк понад 2 місяці. Провадження у справі № 910/17473/16 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

14.06.2017 року на адресу господарського суду міста Києва від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення №19889/16-45/19890/16-42/19891/16-54 про неможливість надання висновку разом з матеріалами справи №910/17473/16 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 року поновлено провадження по справі 910/17473/16, судове засідання призначено на 05.07.2017 року.

03.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про визнання копії звіту про оцінку майна від 17.10.2016 року неналежним доказом та неврахування його при прийнятті рішення у справі.

03.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

03.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 05 липня 2017 року представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях по справі, просив суд припинити провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. В судове засідання представник Позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 30.06.2017 року уповноваженій особі Позивача ухвали суду від19.06.2017 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, зазначає наступне.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі. (п.п.4.2, 4.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року).

В обґрунтування поданого клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України Відповідач зазначав, що 17.08.2016 року Товариство виконало свій обов'язок з проведення розрахунків з ОСОБА_1 шляхом передачі на депозит приватного нотаріуса грошових коштів в межах сплаченої частки 0,88% статутного капіталу.

Суд зазначає, що припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України можливе, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Проте, оскільки Позивачем заявлено до стягнення суму у розмірі 500 000 грн. 00 коп., а Відповідачем виплачено суму меншу, ніж заявлено ОСОБА_1 у справі №910/17473/16, між Сторонами наявні неврегульовані питання. Більше того, оскільки грошові кошти були сплачені Відповідачем до порушення у справі №910/17473/16, зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі. А тому клопотання Відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 05 липня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» №01/15 від 14.01.2015 року затверджено Статут Товариства «ПОЛІМЕРМАШ».

Відповідно до п.3.1 Статуту учасники домовились, що статутний фонд Товариства становить 9891 грн. 60 коп. В утворенні статутного фонду беруть участь:

- ОСОБА_6 вносить вклад у розмірі 791 грн. 35 коп. - 8%.

- ОСОБА_1 вносить вклад у розмірі 1887 грн. 00 коп. - 19,08%.

- ОСОБА_7 вносить вклад у розмірі 1118 грн. 90 коп. - 11,31%.

- ОСОБА_8 вносить вклад у розмірі 6094 грн. 35 коп. - 61,61%.

Заявою від 26.08.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пановою О.П. за реєстровим №370, ОСОБА_1 заявив про свій вихід зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» та просив виплатити йому 19,08% відсотків вартості майна товариства, яка була надіслана на адресу Відповідача 16.09.2015 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.09.2015 року та фіскальним чеком від 16.09.2015 року.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ», оформленим протоколом №02/15 від 30.09.2015 року, виключено зі складу учасників товариства ОСОБА_1 на підставі його заяви про свій вихід зі складу учасників (засновників) товариства від 26.08.2015 року, вирішено провести розрахунки з ним після затвердження звіту за 2015 рік згідно зі ст. 54 закону України «Про господарські товариства», в зв'язку з виходом учасника товариства зменшити на його частку 1887 грн. статутний капітал до розміру 8004 грн. 60 коп.

17.08.2016 року Позивач звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. з заявою про повернення грошової суми у розмірі 17 687 грн. 00 коп., яка була передана у депозит нотаріуса Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ», як кредитору, з метою проведення розрахунку з учасником товариства щодо належної ОСОБА_1 частки 19,08% у статутному капіталі товариства.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що виплачені кошти у розмірі 17 687 грн. 00 коп. не є дійсною (ринковою) вартістю частини майна товариства, що підлягає виплаті, оскільки не відповідає ціні чистих активів товариства. За таких підстав, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» грошові кошти у розмірі 500 000 грн. 00 коп. в якості компенсації вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі у зв'язку з його виходом зі складу учасників товариства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частино 1 статті 140 Цивільного кодексу України, товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про господарські товариства», господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 Господарського України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 117 Цивільного кодексу України, п. б) ч. 1 ст. 11 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства зобов'язані виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом.

Частина 1 ст. 144 Цивільного кодексу України визначає, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. У частині першій статті 66 та у статті 139 Господарського кодексу України визначено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Частка у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є комплексом корпоративних прав, що визначає статус особи як учасника товариства, тобто особистих немайнових прав (право участі) та майнових прав (право вимоги виплати грошей, як дивідендів, право вимоги виплати грошей, як дивідендів, право вимоги виплати грошей, як дивідендів, право вимоги виплати грошей чи передачі речей при виході з товариства тощо). При цьому вказані права, як об'єкти цивільних прав, не можуть виступати самостійними, окремими від частки у статутному капіталі, що передбачено ч. 1 ст. 100 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що частка у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є об'єктом цивільних прав, а саме майном, комплексом майнових прав, як особливим об'єктом. Таким чином, частка у статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є неспоживною річчю, визначеною індивідуальними ознаками, та є об'єктом права власності.

Пунктом 3.7. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 № 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" визначено, що вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Будь-який учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків, виходячи з дійсної (ринкової) вартості майна товариства. Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку передбачено можливість переоцінки балансової вартості для таких категорій активів товариства як основні засоби, нематеріальні активи, довгострокові і поточні біологічні активи.

Також пунктами 4.19, 4.20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016 року визначено, що під час вирішення спорів щодо розрахунків з учасником, який вийшов (виключений) з товариства, господарським судам слід враховувати, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства. Учасник ТОВ або ТДВ має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а отже, господарським судом має бути задоволено клопотання учасника, який вийшов (виключений) з ТОВ або ТДВ, про здійснення експертної оцінки дійсної (ринкової) вартості необоротних і оборотних активів товариства та його зобов'язань для обчислення вартості частини майна, що належить до сплати такому учаснику.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 року з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення клопотання Позивача та призначення у справі судової економічної експертизи, проведення якої доручив Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), а провадження у справі №910/17473/16 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

14.06.2017 року на адресу господарського суду міста Києва від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення №19889/16-45/19890/16-42/19891/16-54 про неможливість надання висновку разом з матеріалами справи №910/17473/16 .

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з неможливістю надання висновку судово-економічної експертизи Київським науково - дослідним інститутом судових експертиз, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як роз'яснено в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства.

У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

У разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу.

Якщо при вирішенні спору буде встановлено, що на момент виходу (виключення) учасника у товариства відсутні чисті активи, господарський суд відмовляє у відповідному позові у зв'язку з відсутністю в товариства майна, що підлягає виплаті.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом (ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України).

Отже, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю у товариства виникає обов'язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.12.2011 року у справі №3-131гс11.

Згідно зі ст. 139 Господарського кодексу України майном визначається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів. Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів. Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Товарами у складі майна суб'єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги. Особливим видом майна суб'єктів господарювання є цінні папери.

Таким чином, вартість частини майна товариства, яка підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у постанові від 18.11.2014 у справі №3-182гс14.

Відповідно до ст.ст. 54, 64 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою або додатковою відповідальності, що виходить або був виключений з товариства, має право на одержання вартості частини майна товариства пропорційно розміру його частки у статутному капіталі товариства. У вирішенні спорів щодо розрахунків з учасником, що вийшов (був виключений) з товариства, господарським судам необхідно враховувати таке.

Відповідно до ч.1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном, крім речей, вважаються майнові права та обов'язки.

Як вказано вище у ч.1 ст.66 та у ст.139 ГК України визначено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства. Майно підприємства обліковується на його балансі, де відображається вартість активів підприємства та джерел їх формування. Тому, в основу розрахунку вартості частини майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить з товариства, за загальним правилом, повинна братись балансова вартість майна товариства. Активи (майно і в тому числі майнові вимоги) товариства відображаються у статтях активу балансу за кодами 010, 020, 030, 035, 040, 045, 050, 060, 100, 110, 120, 130, 140, 150, 160, 170, 180, 190, 200, 210, 230, 240, 250. Зобов'язання товариства та забезпечення майбутніх витрат і платежів товариства визначаються у статтях пасиву балансу за кодами 400, 410, 420, 440, 450, 460, 470, 500, 510, 520, 530, 540, 550, 560, 570, 580, 590, 600, 610 (абз. 1-3 п.3.7 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 №04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин").

Таким чином, Суд приходить до висновку, що чистими активами підприємства є активи підприємства за вирахуванням його зобов'язань.

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року по справі №910/17473/16 Головним управлінням статистики у м. Києві надано копію фінансового звіту за 2015 рік, поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ».

Як вбачається з копії фінансового звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» станом на 31.12.2015 року, згідно з показниками якого загальна сума необоротних та оборотних активів товариства на кінець 2015 року складає 187,9 тис. грн.; загальна сума зобов'язань товариства (короткострокові кредити банків, поточна кредиторська заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями за товари, роботи, послуги; поточні зобов'язання за розрахунками з бюджетом, зі страхування, з оплати праці; інші поточні зобов'язання) на кінець 2015 року складає 187,9 тис. грн.

Таким чином, вартість чистих активів Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» за 2015 рік (рік, у якому Позивач вийшов зі складу учасників відповідача) складає 0 грн. (187,9 (активи) - 187,9 (зобов'язання) = 0).

Суд звертає увагу, що якщо при вирішенні спору буде встановлено, що на момент виходу (виключення) учасника у товариства відсутні чисті активи, господарський суд відмовляє у відповідному позові у зв'язку з відсутністю в товариства майна, що підлягає виплаті.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Учасники товариства зобов'язані виконувати свої зобов'язання перед товариством, в тому числі і пов'язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами (п. "б" ч. 1 ст. 11 Закону України "Про господарські товариства").

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 144 Цивільного кодексу України статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Не допускається звільнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю від обов'язку внесення вкладу до статутного капіталу товариства, у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства.

Згідно з приписами ст. 117 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства зобов'язані, зокрема, виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом.

Прийняття коштів або майна до статутного капіталу є господарською операцією. Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" будь-яка господарська операція на підприємстві має обліковуватись. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (стаття 9 вказаного Закону).

Відповідно до приписів статті 52 Закону України "Про господарські товариства" учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вищенаведених норм, при звернені до суду із позовом про стягнення відповідної частки у майні товариства позивач повинен довести факт наявності у нього даного корпоративного права. Відповідне корпоративне право виникає в учасника товариства лише після внесення ним частки у визначеному розмірі до статутного фонду товариства. Обставини прийняття коштів або майна до статутного капіталу товариства мають бути підтверджені позивачем відповідними первинними документами та/або свідоцтвом товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 09 лютого 2016 року у справі № 914/4218/14, від 16.03.2016 року у справі №925/794/13.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» №10 від 30.09.2015 року вирішено для виявлення документів на підтвердження внесення ОСОБА_1 статутного капіталу Товариства у період з 29.06.1995 р. по 30.09.2015 р. утворити комісію у складі головного бухгалтера та бухгалтера.

За Актом робочої комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» від 12.05.2016 року у бухгалтерії Товариства єдиним первинним документом, що підтверджує факт внесення ОСОБА_1 грошових коштів до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» у період з 29.06.1995 р. по 30.09.2015 р. є прибутковий касовий ордер серії 01 БЖ №089744/023 від 25.12.2001 р. на суму 87 грн. 00 коп., інших первинних документів на підтвердження факту внесення ОСОБА_1 грошових коштів або майна комісією не виявлено.

Крім того, матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу також не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження внесення ОСОБА_1 грошових коштів до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» у розмірі його частки 19,08%.

При цьому, згідно з п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 № 13 у разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, при виході йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що Позивачем не доведено внесення ним частки до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» у розмірі, визначеному статутом товариства, а також оскільки у Відповідача на момент (виключення) учасника у Відповідача відсутні чисті активи, що підтверджується даними фінансового звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ», Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» про стягнення грошових коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРМАШ» про стягнення грошових коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10 липня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин