ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р.Справа № 922/1699/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма-рост", м. Харків
до 1.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , 2.Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МИР"
про стягнення коштів 92 472,38 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Федоряк Н.Ф. за дов. б/н від 07.03.17р;

відповідачів: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максіма-рост" звернулось до господарського суду із позовною заявою до 1-ого відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 2-ого відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МИР", в якій просить суд:

-стягнути солідарно з СТОВ "МИР" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ "МАКСІМА-РОСТ" заборгованість за Договором поставки засобів захисту рослин №30/06 від 30.06.2016р. у сумі 92 472,38 грн, з яких: 82504,80 грн складає основна заборгованість та 9 966,58 грн. пені.

- стягнути солідарно з СТОВ "МИР" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ "МАКСІМА-РОСТ" витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,0грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги , позивач посилається на те, що 30.06.2016р. між ТОВ "МАКСІМА-РОСТ" (позивачем) та СТОВ "МИР" (другим відповідачем) укладено договір поставки засобів захисту рослин № 30/06 , однак СТОВ "МИР" не сплатило вартість поставленого товару в сумі 82 504,80 грн.

Також, між ТОВ "МАКСІМА-РОСТ" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (першим відповідачем) було укладено договір поруки № П-30/06 від 30.06.2016р.,відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 поручилася за виконання обов'язку СТОВ "МИР" щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за Договором поставки засобів захисту рослин №30/06 від 30.06.2016р.

В зв'язку з тим, що СТОВ "МИР" прострочило виконання свого обов'язку щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару за Договором поставки засобів захисту рослин №30/06 від 30.06.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність з СТОВ "МИР" за прострочення оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.05.2017 було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 14.06.2017 о 10:30 годин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.06.2017 розгляд справи було відкладено у зв'язку із неявкою відповідачів у судове засідання на 04.07.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2017 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання 04.07.2017 повторно не з'явилися, витребуваних судом документів не надали, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представників відповідачів не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 червня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКСИМА-РОСТ" (постачальник, позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мир" (покупець, другий відповідач) був укладений договір поставки засобів захисту рослин № 30/06.

З матеріалів справи вбачається, що договір укладено в письмовій формі згідно до ст. 639 та ст. 712 ЦК України, підписано уповноваженими представниками двох сторін за договором, їх підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає вимогам статей 207, 208 ЦК України.

Відповідно до умов п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця засоби захисту рослин (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний Товар та своєчасно оплатити його.

Судом встановлено, що на виконання умов договору постачальник поставив Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "МИР" засоби захисту рослин в асортименті, кількості та по цінам на загальну суму 82 504,80 грн., що підтверджується підписаною та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною № РН-00000022 від 07.07.2016 р.

Як передбачено п. 3.7. договору повна оплата товару повинна бути здійснена покупцем в строк до 31 жовтня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "МИР" порушив умови, порядок та строки розрахунків за поставлений товар постачальником до договору - не сплатив у повному обсязі вартість поставленого товару, внаслідок чого заборгував Постачальнику 82 504,80 грн.

Крім того, 30.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКСІМА-РОСТ" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № П-30/06.

Відповідно до п. 1.1. якого ФО-П ОСОБА_2 (поручитель) зобов`язався перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МИР" зобов`язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин № 30/06 від 30.06.2016 р.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідачі в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України умов договору поставки засобів захисту рослин №30/06 від 30.06.2016 та договору поруки №П-30/06 до договору поставки засобів захисту рослин №30/06 від 30.06.2016, не оплатили за отриману продукцію.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно приписів ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідачі не надали суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 82 504,80 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачами, тому підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 9 966,58 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2. Договору при порушенні термінів оплати по цьому Договору, Покупець сплачує Постачальнику: пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми боргу за кожен день прострочення; при порушенні термінів оплати більш 10-ти (десяти) календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 100% від суми поставленого Товару.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідачів пені в сумі 9 966,58 грн. підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти солідарно на відповідачів витрати по сплаті судового збору , оскільки з їх вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (63021, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МИР" (23122, Вінницька обл., Жмеринський район, село Слобода-Межирівська, вул.Центральна,1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІМА-РОСТ" (61014, АДРЕСА_2, ) основний борг за договором поставки засобів захисту рослин № 30/06 від 30.06.2016 р. у розмірі 82504,80 грн., пеню у розмірі 9 966,58 грн.

Cтягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (63021, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІМА-РОСТ" (61014, АДРЕСА_2, ) судові витрати у розмірі 800,00 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "МИР" (23122, Вінницька обл., Жмеринський район, село Слобода-Межирівська, вул.Центральна,1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІМА-РОСТ" (61014, АДРЕСА_2, ) судові витрати у розмірі 800,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.07.2017 р.

Суддя С.Ч. Жельне