ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року Справа № 904/9653/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Іванов О.Г., Дармін М.О. ( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядженням керівника апарату суду від 17 липня 2017року)

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1, посвідчення № 025042 від 21.03.2014 р.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017року у справі № 904/9653/16

За позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпропетровської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб"

за участю Третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРИС"

за участю Третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради

за участю Третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства".

про витребування майна

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у справі № 904/9653/16 ( суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено повністю.

Суд витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанас-Клуб" (49000, м. Дніпро, Лоцманський узвіз, 3-Б, кімн. 35, ) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,75, ) нежитлове приміщення № 48, розташоване за адресою: просп. Воронцова (просп. Мануйлівський), 19 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанас-Клуб" (49000, м. Дніпро, Лоцманський узвіз, 3-Б, кімн. 35, ) на користь Прокуратури Дніпропетровської області (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38, реквізити отримувача: МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ, код 02909938, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1 470,00 грн. судового збору.

З урахуванням додаткового рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року у вказаній справі суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" на користь прокуратури Дніпропетровської області 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. - судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Ренессанс-Клуб звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи.

Зокрема, апелянт вважає що судом не досліджено ту обставину, що рішення №16/9 від 02 березня 2011 року було прийнято Дніпропетровською міською радою до визнання боржника банкрутом, та воно не було та не могло бути виконано на дату визнання боржника банкрутом через наявність обтяжень нерухомого майна, накладених з метою звернення стягнення на нього для задоволення вимог кредиторів комунального підприємства. Таким чином, спірні обєкти нерухомого майна на момент визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ( а саме 14 серпня 2012 року) обліковувались на балансі КЖЕП «Лівобережжя» ДМР, і процедура їх передачі третім особам до визнання боржника банкрутом навіть не розпочиналась, майно залишалось закріпленим за ним на праві господарського відання.

Крім того, фактичні обставини справи, свідчать про те, що спірне майно на час включення до ліквідаційної маси було таким, що правомірно продовжувало перебувати на балансі КЖЕП « Лівобережжя» та залишалось закріпленим за ним на праві господарського відання. Адже, виконання рішень міської ради було де-юре неможливим, оскільки це б прямо суперечило наведеним імперативним нормам матеріального права щодо заборони розпорядження майном, яке перебуває під обтяженням, що в свою чергу призвело б до порушення прав держави і інших кредиторів на отримання погашення боргу за рахунок майна банкрута.

Апелянт посилається на те, що недійсність правочину, на виконання якого було передано майно, сама по собі, не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі.

Апелянт зазначає, що при винесенні рішення про витребування майна від добросовісного набувача, суд першої інстанції не встановив особи, винної в недійсності правочину та не вирішив питання про стягнення з такої особи на користь добросовісного набувача понесених ним витрат на придбання майна, чим були порушені права та законні інтереси останнього.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав правову оцінку клопотанню відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки цей строк, на думку, апелянта був пропущений з огляду на те, що його початок необхідно відраховувати з 29.07.2013 року, тобто, з дати укладання правочину, про який міська рада була обізнана, а не з часу винесення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року, якою правочин визнано недійсним.

Також апелянт посилається на те, що суд неправильно вирішив питання щодо стягнення судового збору, оскільки ТОВ Ренессанс-Клуб є добросовісним набувачем та не є особою, винною ані в недійсності правочину, ані особою, внаслідок неправомірних дій якої виник спір, тому покладення судового збору на відповідача є таким, що суперечить ч. 2 статті 49 ГПК України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Дармін М.О., Антонік С.Г., розгляд справи призначений у судове засідання на 18 липня 2017 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 17 липня 2017 року у зв'язку з відпусткою судді Антоніка С.Г., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №904/9653/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Іванов О.Г., Дармін М.О.

Прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені в належний спосіб, у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХІV від 23.10.03р. "Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області" в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.03р. "Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Лівобережжя".

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.03р. "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя", до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.03р.

Відповідно до підпункту 2.1. рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.03р. комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.

Наказом комітету Комунальної власності міської ради від 17.02.04 р. № 15-КВ затверджено нову редакцію статуту Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, статут перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25.02.04р., реєстраційна справа № 04052092Ю0040072.

Відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 16.05.13р. проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 48, розташоване за адресою: просп. Воронцова, 19 у м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Відповідно до ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.11р., об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

06 серпня 2012року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про визнання банкрутом КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012року у справі №38/5005/6636/2012 КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2, яким спірне нежитлове приміщення включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано, шляхом проведення товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів, переможцем яких визначено ТОВ "Солярис.".

На підставі протоколу №35 проведення біржових торгів з купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради та ТОВ "Солярис" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 1291, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане нерухоме майно ТОВ "Солярис" продало за договорами купівлі-продажу №4885 від 16.10.13р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" із позовом про витребування на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення №48, що розташоване за адресою: просп.Воронцова,19, у м. Дніпро (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна -1, прокурор посилався на те, що спірне нежитлове приміщення вибуло з власності територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради поза волею власника, що було встановлено судовим рішенням.

Задовольняючи позовні вимоги прокуратури, господарський суд першої інстанції виходив з того, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею Дніпровської міської ради, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м.Дніпро від добросовісного набувача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно приписів ст.ст. 321, 319, 658 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Згідно вимог ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст. 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпропетровська міська рада.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста Дніпропетровська, як власник спірного обєкта нерухомості, делегує Дніпропетровській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016року у справі №38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради скаргу прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора задоволено, визнано неправомірними дії ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_2 з включення, серед іншого, до ліквідаційної маси підприємства-банкрута спірного нерухомого майна, продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.12р. Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу спірного нерухомого майна, оформлених протоколом № 35 від 27.12.12р. та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1291 від 29.07.13р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, укладений ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_5 з ТОВ "Солярис" з відчуження нежитлового приміщення № 48, розташоване за адресою: просп. Воронцова, 19 у м. Дніпро, загальною площею 107,4 м2.

Зокрема, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП "Лівобережжя" арбітражного керуючого щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: просп. Воронцова, 19 у м. Дніпро, загальною площею 107,4 м2 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу спірного нерухомого майна та визнано недійсним договори купівлі-продажу № 1291 від 29.07.13р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, укладений ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_5 з ТОВ "Солярис".

Згідно приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або кримінальній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням було встановлено, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею Дніпровської міської ради.

Згідно вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №43/440-6/231, від 11.06.2014р. у справі №6-52цс14 та від 08.06.2016р. у справі №6-3089ц15, постанова Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року у справі № 904/10049/16.

За таких обставин, вимоги прокурора про витребування у ТОВ "Ренессанс-Клуб" приміщення № 48, розташованого за адресою: просп. Воронцова, 19 у м. Дніпро, загальною площею 107,4 м2, є обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.

Так, як зазначив Вищий господарський суд в п. 2.15. постанови Пленуму №11 від 29.05.2011 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується.

Таким чином, враховуючи, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі №38/5005/6637/2012 визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 Товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу спірних обєктів нерухомого майна, та визнано недійсними договори купівлі-продажу щодо вказаних обєктів, прокурором обрано вірний спосіб захисту права територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради, шляхом предявлення віндикаційного позову.

Доводи скаржника про те, що в ході провадження у справі про банкрутство припиняються повноваження Дніпропетровської міської ради, як власника майна боржника та органу управління майном територіальної громади, відповідно до статті 23 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать положенням статей 16, 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 19, 143 Конституції України, оскільки в даному випадку провадження у справі про банкрутство здійснювалося щодо комунального підприємства, якому орган місцевої влади передав частину майна територіальної громади в господарське відання, та правовий статус такого майна повинен визначатися з врахуванням норм законодавства про місцеве самоврядування, які є спеціальними та підлягають переважному застосуванню.

Доводи скаржника про необхідність власного дослідження у даній справі обставин відчуження спірного майна КЖЕП «Лівобережжя» в ході ліквідаційної процедури, обставин обтяження спірного майна боржника, які перешкоджали виконанню рішення Дніпропетровської міської ради про передачу майна №16/9 від 02.03.2011 року та скасування їх тільки в ході провадження у справі про банкрутство, що на думку скаржника перешкоджало ліквідатору вчинити дії з передачі комунального майна третій особі (Комунальному підприємству "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю"), колегія суддів вважає необґрунтованими як такі, що суперечать статтям 35, 54, 22, 82, ГПК України про преюдиційність судових рішень та виходять за межі предмета спору у даній справі.

Також необхідно зазначити, що посилання апелянта , що про винесені оскаржуваного рішення судом першої інстанції протиправно не вирішено питання про визнання особи, яка є винною в недійсності правочину та не вирішенні питання про стягнення на їх користь витрат, понесених ними на придбання витребуваного майна, є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

При цьому ТОВ Ренессанс-Клуб не заявляло жодних вимог в будь-якій формі про необхідність стягнення з будь-яких осіб будь-яких грошових коштів, а посилання на порушення норм матеріального права в даному випадку є безпідставними.

Крім того, задоволення позову прокурора не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом до продавця витребуваного майна, відповідно до статті 661 ЦК з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Крім того, апелянт зазначає про незаконність оскаржуваного рішення з огляду на не застосування судом першої інстанції строку позовної давності, оскільки договори купівлі-продажу спірного майна визнані недійсними з моменту укладення, то строк позовної давності для звернення позивача, як власника, з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння починає перебіг з моменту вибуття майна з володіння позивача.

З приводу вказаних вище обставин, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що перебіг строку позовної давності необхідно відраховувати від дати постановлення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016року у справі №38/5005/6637/2012, оскільки саме з вказаного часу як позивачеві, так і прокуророві стало достовірно відомо про порушення прав територіальної громади м. Дніпро на мирне володіння комунальним майном, та відповідно про необхідність звернення до суду з метою його поновлення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як розяснив Вищий господарський суд України в п. 2.10 постанови Пленуму №11 від 29.05.2013 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

При цьому про недійсність правочину, на підставі якого відбулося вибуття спірного нерухомого майна з володіння територіальної громади міста поза її волею, як позивачеві, так і прокуророві стало відомо лише 29.08.2016 після винесення ухвали господарським судом Дніпропетровської області ухвали в справі №38/5005/6637/2012 про задоволення скарги прокурора на дії ліквідатора по включенню вказаного майна до ліквідаційної маси.

Доводи апелянта про те, що суд неправильно вирішив питання щодо стягнення судового збору, оскільки ТОВ Ренессанс-Клуб є добросовісним набувачем та не є особою, винною ані в недійсності правочину, ані особою, внаслідок неправомірних дій якої виник спір, тому покладення судового збору на відповідача є таким, що суперечить ч. 2 статті 49 ГПК України, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

Стосовно можливості покладення судом обовязку сплатити судовий збір на одну із сторін незалежно від результатів розгляду справи, наприклад, на позивача у випадку задоволення його позову, то в ГПК це передбачено за умови, що спір виник внаслідок неправильних дій цієї сторони, якими є дії, що перешкоджали вирішенню спору під час розгляду справи. Оскільки таких дій позивачем не було здійснено, відсутні підстави для покладення судового збору саме на позивача.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, у тому числі і доводам позивача, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у справі № 904/9653/16 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 19.07.2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя М.О.Дармін