ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р.Справа № 922/1537/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Іноземного підприємства "Омбілік Інвестментс", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Турбогаз", м. Харків
про розірвання договору та стягнення 29049478,50 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2017 до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "Турбогаз" (далі - відповідач) звернулось ІП "Омбілік Інвестментс" (далі - позивач). У позові останній просить суд розірвати договір №75/02/11 поставки продукції від 09.02.2011, що був укладений між Man Oil Group AG та ПАТ "Турбогаз" та стягнути з відповідача на свою користь суму попередньої оплати (авансу) у розмірі 29 049 478,50 грн., що еквівалента 1073771,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2016 між Man Oil Group AG та ІП Омбілік Інвестментс був укладений договір факторингу. Згідно вказаного договору факторингу, Man Oil Group AG відступило ІП Омбілік Інвестментс (позивач) своє право грошової вимоги до ПАТ Турбогаз (відповідач) за договором №75/02/11 поставки продукції від 09.02.2011, що був укладений між Man Oil Group AG як покупцем, та ПАТ Турбогаз як постачальником, у повному обсязі, у тому числі але не виключно, погашення заборгованості за основним зобовязанням, що складає 1073771,00 доларів США, штрафних санкцій та збитків за прострочення виконання зобовязань за вказаним договором, а також відшкодування судових та інших витрат по одержанню заборгованості у повному обсязі, а також будь-які інші сплати, або передачу майна (товару) в натурі, які повинен здійснити ПАТ Турбогаз на виконання або у зв'язку із виконанням вищевказаного договору. Позивач вказує на те, що сторонами за договором поставки не були остаточно узгоджені комплектність товару, договірна ціна на товар та не були узгоджені строки поставки товару. На цей час, ІП Омбілік Інвестментс відмовляється від договору поставки бо не має інтересу до отримання товару та вважає неможливим підписувати будь-які додаткові угоди, що стосуються погодження сторонами суттєвих умов договору №75/02/11 поставки продукції від 09.02.2011.

Ухвалою господарського суду від 18.05.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 30.05.2017 о 10:30.

26.05.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, вказує на те, що позивачем помилково застосоване матеріальне право України; помилково визначена підсудність справи; договір факторингу містить ознаки недійсності та не створює юридичних наслідків; сторонами за договором поставки узгоджені всі умови договору та порушення позивачем порядку розірвання договору. Наданий відзив та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

26.05.2017 до суду від відповідача надійшла заява, в якій він просив суд витребувати у позивача додаткову угоду, в якій встановлена ціна договору факторингу (п.1.4 договору) укладеного між Man Oil Group AG та ІП "Омбілік Інвестментс". Надана заява досліджена судом та долучена до матеріалів справи.

Суд відмовляє в задоволенні заяви про витребування доказів виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву вмотивовано тим, що з договору факторингу від 12.08.2016 не можливо встановити його дійсність чи недійсність внаслідок відсутності в договорі відомостей про сплату фактором клієнту грошових коштів за відступлення права вимоги. Тобто, на думку відповідача сторонами цього договору фактично не встановлена ціна договору, і як наслідок не досягнуті усі істотні умови договору.

Однак, суд керуючись презумпцією правомірності правочину (ст.204 ЦК України) виходить з того, що наразі цей договір факторингу вважається дійсним, доки не доведено протилежне. Визнання ж недійсним договору факторингу не входить до предмету позову, що розглядається у цій справі. Тому зазначені відповідачем докази не відносяться до предмету доказування, а отже підстави для їх витребовування відсутні.

26.05.2017 до суду від відповідача надійшла заява, в якій він просить суд припинити провадження у справі. Заяву вмотивовано тим, що у договорі поставки встановлена виключна підсудність справи міжнародному комерційному арбітражному суду при ТПП РФ м. Москва та дана справа не може розглядатись у господарському суді Харківської області. Надана заява досліджена судом та долучена до матеріалів справи.

13.06.2017 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заяви відповідача про припинення провадження у справі та на відзив відповідача. Надані пояснення та додані до них документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши заяву відповідача про припинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Вказану заяву відповідача вмотивовано тим, що у договорі поставки від 09.02.2011 №75/02/11 (п.10.6) встановлена виключна підсудність справи міжнародному комерційному арбітражному суду при ТПП РФ м. Москва та дана справа не може розглядатись у господарському суді Харківської області.

Проте, згідно ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. Позивач у справі ІП "Омбілік Інвестментс" стороною названого договору поставки від 09.02.2011 №75/02/11 не є. Сторонами вказаного договору є Man Oil Group AG та ПАТ Турбогаз. Отже на ІП "Омбілік Інвестментс" не розповсюджується обмеження і правила визначені сторонами вказаного договору для вирішення, спорів що виникають між ними. Таким чином, позивач ІП "Омбілік Інвестментс" правомірно керувався загальними положеннями ст.ст. 12, 15 ГПК України про підвідомчість та підсудність спору звертаючись із відповідним позовом до суду. За таких обставин справа є підвідомчою господарському суду Харківської області, а заява про припинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

14.06.2017 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Надана заява досліджена судом та долучена до матеріалів справи.

19.06.2017 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо заяви відповідача про застосування позовної давності. Надані пояснення досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

03.07.2017 до суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Man Oil Group AG. В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що рішення з цієї справи може вплинути на права, обов'язки та інтереси Man Oil Group AG.

Присутній у судовому засіданні 03.07.2017 представник відповідача проти задоволення заяви заперечував.

Вирішуючи це клопотання суд виходить з наступного. Згідно ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

В даному випадку з поданого клопотання та з матеріалів справи не вбачається підстав для висновку про те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки Man Oil Group AG по відношенню до якої не будь зі сторін у даній справі. Та обставина, що ця особа, Man Oil Group AG, може брати участь у інших відносинах прямо чи непрямо повязаних зі спірними сама по собі (без привязки до конкретних обставин справи і до прав та обовязків сторін у справі), не утворює необхідності її участі саме у цій справі. За таких обставин суд, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про залучення Man Oil Group AG до участі у справі в якості третьої особи.

У судовому засіданні 03.07.2017 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 03.07.2017 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

У судових засіданнях оголошувались перерви з 30.05.2017 до 14.06.2017 до 11:00, з 14.06.2017 до 21.06.2017 до 11:00 та з 21.06.2017 до 27.06.2017 до 11:45.

За клопотанням позивача (вх. номер 21470) від 03.07.2017 запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: КП Діловодство спеціалізованого суду. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер СІСХ-10283.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено поданими до суду доказами, 09.02.2011 між Man Oil Group AG, як покупцем, та ПАТ Турбогаз, як постачальником, був укладений договір поставки продукції №75/02/11. Відповідно до умов вказаного договору, постачальник (відповідач) прийняв на себе зобовязання виготовити та поставити товар, а покупець (Man Oil Group AG) прийняв на себе зобов'язання прийняти та оплатити поставлений товар на умовах договору.

12.08.2016 між Man Oil Group AG та ІП Омбілік Інвестментс був укладений договір факторингу. Відповідно до умов договору факторингу, клієнт (Man Oil Group AG) відступає факторові (ІП "Омбілік Інвестментс", позивач) своє право грошової вимоги до ПАТ "Турбогаз" (відповідач) за договором поставки продукції від 09.02.2011 №75/02/11, що був укладений між клієнтом, як покупцем, та ПАТ "Турбогаз", як постачальником, у повному обсязі, у тому числі, але не виключно, погашення заборгованості за основним зобовязанням, що складає 1073771,00 доларів США, штрафних санкцій та збитків за прострочення виконання зобовязань за вказаним договором поставки, а також відшкодування судових та інших витрат по одержанню заборгованості у повному обсязі, а також будь-які інші сплати, або передачу майна (товару) в натурі, які повинен здійснити ПАТ Турбогаз на виконання або у зв'язку із виконанням вищевказаного договору поставки, у подальшому іменується по тексту цього договору "право грошової вимоги", а фактор передає за плату в розпорядження клієнта у передбачений цим договором спосіб грошові кошти.

Згідно ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг це кредитна операція, котра полягає у придбанні права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про розірвання договору поставки №75/02/11 від 09.02.2011 та стягнення з відповідача суми попередньої оплати за вказаним договором. Ці вимоги позивач ґрунтує на укладеному між ним, фактором (ІП "Омбілік Інвестментс") та клієнтом (Man Oil Group AG) договору факторингу від 12.08.2016.

Втім, згідно наведених вище правових норм та згідно умов укладеного між сторонами договору факторингу від 12.08.2016 предметом договору факторингу є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Жодною з норм чинного законодавства не передбачено можливості передачі на підставі договору факторингу прав відмовлятися від договору та/або прав заявляти вимоги про розірвання договору, на підставі якого виникло відповідне право вимоги. Не передбачено передачу такого права і умовами договору факторингу від 12.08.2016.

Тобто, на підставі договору факторингу від 12.08.2016 клієнт Man Oil Group AG відступив факторові ІП "Омбілік Інвестментс" виключно право грошової вимоги до ПАТ "Турбогаз" (відповідач), що випливає з договору поставки продукції від 09.02.2011 №75/02/11. Інших прав сторони по договору, в т.ч. прав вимагати розірвання договору, Man Oil Group AG позивачеві ІП "Омбілік Інвестментс" не відступав.

Більш того, в силу ст.6 ЦК України (сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами) Man Oil Group AG і не міг відступити ІП "Омбілік Інвестментс" прав вимагати розірвання договору на підставі договору факторингу. Згідно чинного законодавства України, що регулює фінансові (в т.ч. факторингові) послуги таке право не може бути предметом договору факторингу взагалі.

В силу ст.ст. 1077, 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути виключно право грошової вимоги. У відповідності до п.11 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» факторинг це фінансова послуга. Фінансова ж послуга згідно п.5 ч.1 ст. 1 цього ж закону це операція предметом якої виступають виключно фінансові активи кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів. Право вимоги розірвання договору поставки, право відмови від договору поставки до фінансових активів не належить, а тому предметом фінансової послуги, в. т.ч. факторингу, бути не може. Відповідно таке право не може бути передане на підставі договору факторингу. Воно може бути передане третій особі лише у інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству (заміна сторони у зобовязанні, довіреність тощо).

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право звернення з вимогою про розірвання договору поставки. Відповідно позовні вимоги про розірвання договору поставки продукції від 09.02.2011 №75/02/11 є незаконними, необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про повернення попередньої оплати суд виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви та з пояснень представника позивача вбачається, що розірвання договору поставки продукції від 09.02.2011 №75/02/11 є єдиною підставою позовних вимог для стягнення грошових коштів, сплачених відповідачеві в порядку попередньої оплати за цим договором.

В силу презумпції правомірності правочину встановленої ст.204 ЦК України (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним) та в силу встановленої вище судом відсутності підстав для розірвання, договір поставки продукції від 09.02.2011 №75/02/11 є чинним і підлягає виконанню сторонами в загальному порядку визначеному чинним законодавством України.

У відповідності до ст.. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст.193 ГК України).

З урахуванням наведених правових норм та беручи до уваги чинність договору поставки продукції від 09.02.2011 №75/02/11 суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про повернення коштів сплачених за цим договором. Відповідно, позовні вимоги в цій частині також є незаконними, необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності суд виходить з такого.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 ЦК України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи.

У п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів визначено, що перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог, але строк давності для їх захисту сплинув.

З огляду на це суд наразі відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності оскільки судом не встановлено порушення прав позивача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача. Ухвалою про порушення провадження у справі від 18.05.2017р. позивачеві була надана відстрочка сплати судового збору в сумі 240000,00 грн. на строк не пізніше ухвалення судового рішення у справі. Станом на даний час судовий збір позивачем не сплачено. Таким чином, зазначена сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Іноземного підприємства Омбілік Інвестментс» (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 65, оф. 4, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві, , рахунок 0001, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030106) судовий збір у сумі 240000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 10.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_3