КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа№ 910/4592/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за належним чином оформленою довіреністю; ОСОБА_3 - за договором;

від відповідача: Вареник В.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2017р.

у справі №910/4592/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Гефест"

про стягнення 14 045,82 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Гефест" про стягнення 6 500,00 грн. основного боргу, 2 332,45 грн. пені, 351,00 грн. 3% річних, 4 862,37 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив послуг з виконаного позивачем перевезення вантажу за договором-заявкою №43 від 29.04.2015р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2017р. у справі № 910/4592/17 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також на неповне встановлення обставин справи.

На думку позивача, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, щодо невчинення договору транспортних послуг з перевезення вантажу, тоді як поведінка сторін засвідчує їх волю на настання відповідних правових наслідків і погодження ними усіх істотних умов договору перевезення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, змінено та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

07.06.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.07.2017р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За твердженням позивача, між ним, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Гефест" була досягнута домовленість і узгоджені усі істотні умови по перевезенню вантажу, доказом чого є підготовлена позивачем договір-заявка №43 на транспортне обслуговування від 29.04.2015р.

Як стверджував позивач, відповідно до договору-заявки позивач зобов'язувався надати відповідачу транспортні послуги із перевезення піску за плату, і здійснив перевезення вантажу.

На підтвердження виконання зобов'язань з перевезення позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 43 від 30.04.2015р. та товарно-транспортна накладна № 40 від 27.04.2015р., вимога про оплату вартості перевезення у вигляді рахунку-фактури №43 від 30.04.2015р. на суму 7 500,00 грн., за твердженням позивача, відповідач частково оплатив на суму 1 000,00 грн.

19.05.2015р. позивач зареєстрував податкову накладну в органах ДФС України на суму 7 500,00 грн., а претензією №10 від 05.10.2016р., направленою відповідачу, позивач вимагав сплатити наявну заборгованість у розмірі 6 500,00 грн., проте відповідач оплати не здійснив.

Звертаючись із позовом до господарського суду, позивач вважав, що отримання вантажоодержувачем відповідачем вантажу за транспортною накладною № 40 від 27.04.2015р., доставленого транспортом позивача на виконання договору-заявки на надання транспортних послуг по перевезенню вантажу, є підставою для виникнення у відповідача зобов'язань оплатити вартість транспортного перевезення, а у разі прострочення виконання грошового зобов'язання у визначений строк сплатити 2 332,45 грн. пені, 351,00 грн. 3% річних, 4 862,37 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 30.04.2015р.-15.02.2017р.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається із матеріалів справи, в основу позову позивач поклав договір-заявку на перевезення вантажу №43 від 29.04.2015р.

Проте, зазначений договір-заявка не містить підпису уповноваженого представника та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Гефест".

Укладення договору перевезення вантажу та погодження з позивачем маршруту перевезення, пункт призначення, осіб вантажовідправника і вантажоотримувача, вартість перевезення, а також внесення ним оплати вартості з перевезення відповідач повністю заперечив.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Так, акцепт оферти у формі єдиного документа робиться шляхом підписання договору та проставлення печатки на обох екземплярах договору, один з яких повертається контрагенту. Оферта, зроблена у спрощений спосіб, акцептується у той самий спосіб, в якому була зроблена пропозиція про вступ у договірні відносини: листом, факсограмою тощо.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Аналогічною є позиція пленуму Верховного суду України, відображена в п. 8 постанови № 6 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Абзацом 4 п. 3.1 статті 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними надано роз'яснення, що у разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з'ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої статті 205 ЦК України яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

Проаналізувавши зміст наданих до позовної заяви документів на доведення тверджень позивача, колегія суддів не розцінює їх у якості належних доказів виконання позивачем перевезення вантажу на замовлення відповідача з таких мотивів.

Товарно-транспортна накладна №40 від 27.04.2015р. не містить відтиску підпису та печатки вантажоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Гефест", а саму накладну від імені вантажоодержувача підписано особою без зазначення її прізвища та посади, що не дає змоги ідентифікувати її із відповідачем.

Між тим, товарно-транспортна накладна, в силу ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 11.1. Правил перевезення вантажі автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., зареєстрованого 20.02.1998р. за № 128/2568 Міністерством юстиції України, у редакції Правил на квітень 2015 року, є обов'язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.

До того ж відповідно до п. 14.4 Правил перевезень вантажів рахунок за виконані перевезення виписується на підставі лише належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (ТТН). ТТН оформляється вантажовідправником на кожну поїздку автомобіля і для кожного вантажоодержувача окремо. Юридична або фізична особа, яка надає перевізнику вантаж для його відправлення у визначене договором місце (далі - Вантажовідправник) виписує ТТН у чотирьох примірниках. Перший примірник залишається у Вантажовідправника та є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), другий примірник передається Вантажоодержувачу та є підставою для оприбуткування ТМЦ. Третій та четвертий примірники водій завіряє у Вантажоодержувача (останній має поставити підпис і печатку) та повертає їх Перевізнику. Перевізник у свою чергу для виконання розрахунків із замовником автотранспорту (за найняті автомобілі) надсилає останньому третій примірник. Четвертий примірник залишається у перевізника та є підставою для обліку транспортної роботи і нарахування заробітної плати водію.

Документально не підтвердженими судова колегія вважає доводи позивача про часткову оплату відповідачем вартості здійсненого позивачем перевезення вантажу - піску у кількості 20 т за маршрутом м. Ржищів - Коростень.

За таких обставин справи, надані позивачем документи, включаючи акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №43 від 30.04.2015р., підписаний самим позивачем, як і виставлений ним рахунок-фактура №45 від 30.04.2015р., разом із товарно-транспортною накладною № 40 від 27.04.2015р. та договором-заявкою не доводить виникнення у відповідача обов'язку оплатити вартість здійсненого позивачем перевезення піску.

Сама по собі наявність податковою накладною не є безспірним доказом здійснення господарської операції і виникнення у відповідача грошового обов'язку за цивільно-правовим договором.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції законного рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2017р. у справі №910/4592/17 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2017р. у справі №910/4592/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2017р. у справі №910/4592/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4592/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова