РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017Справа №910/8174/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/8174/17

за позовом державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 20645,38 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Рибець В.М., довіреність №5669 від 28.12.2016р.;

від відповідача: Пономаренко В.В., довіреність №4210/0/4-16 від 06.12.0216р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" (надалі - позивач) до Державного агентства резерву України (надалі - відповідач) про стягнення 20 645,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резеву №10/1/211-06 від 10.02.2006р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2017р. порушено провадження у справі № 910/8174/17 та призначено її розгляд на 22.06.2017р.

16.06.2017р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

20.06.2017р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти задоволення позовних вимог, обґрунтовані тим, що витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І та ІІ півріччя 2016 року позивачем не узгоджено з Держрезрвом та не підписано акт взаєморозрахунків фактичних витрат в сумі заявленій до стягнення.

Присутній у судовому засіданні 22.06.2017р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2006р. між державним підприємством Міністерства оборони України "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" (зберігач) та державним комітетом з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет) було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06, відповідно до умов якого комітет передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1.

Відповідно до п. 4.1. договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між комітетом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з комітетом кошторису витрат, затверджених комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву, наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати). У разі коли комітет визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.3. договору оплата робіт із закладення (поставки цінностей до мобілізаційного резерву проводиться після отримання та погодження комітетом акту встановленої форми на основі попередньо укладеного договору закладення (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (до повного виконання нарядів комітету на відпуск матеріальних цінностей). (п. 7.3. договору).

Відповідно до погодженого кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей (мобілізаційного) резерву у складському приміщенні на 2016 рік сторони узгодили річний розмір витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в сумі 20 555,54 грн., в тому числі ПДВ 3 425,92 грн.

На виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. позивач листом №4079 від 26.09.2016р. направив на адресу відповідача Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І півріччя 2016 року на суму10 341,40 грн., звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву в складському приміщенні за І півріччя 2016 року, пояснювальну до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за І півріччя 2016 року, розрахунок фактичного фонду оплати праці за І півріччя 2016 року, графік роботи на 2016 рік, витяг із штатного розпису на 2016 рік та бухгалтерську довідку, що підтверджується фіскальним чеком від 27.09.2016 року.

Також, на виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. позивач листом №422 від 03.02.2017р. направив на адресу відповідача Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІ півріччя 2016 року на суму 10 303,98 грн., звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за ІІ півріччя 2016 року, пояснювальну до звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІ півріччя 2016 року, розрахунок фактичного фонду оплати праці, графік роботи на 2016 рік, витяг із штатного розпису на 2016 рік, витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель та бухгалтерську довідку.

Листом від 03.04.2017р. відповідач повернув вищезазначені документи без реєстрації, зазначивши, що в Акті на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву проставлена дата 03.02.2017р., тому в подальшому даний акт не може бути зареєстрований для проведення оплати у Головному управлінні Державної казначейської служби України в м. Києві.

06.04.2017р. позивач направив на адресу відповідача претензію №1195 з вимогою сплатити заборгованість за договором у розмірі 20 645,38, у відповідь на яку відповідач листом Вих№1582/0/4 від 24.04.2017р. повідомив, що розрахунки за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву будуть здійснюватись по мірі надходження фінансування.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед державним підприємством "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" у розмірі 20 645,38 грн.,

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог обґрунтовані тим, що витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І та ІІ півріччя 2016 року позивачем не узгоджено з Держрезрвом та не підписано акт взаєморозрахунків фактичних витрат в сумі заявленій до стягнення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Абзац 1 п.2 ст.11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" і п.4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 №1129, передбачають можливість розміщення і зберігання запасів матеріальних цінностей державного матеріального резерву на промислових, транспортних сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, установах і в організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Відповідні правовідносини підпадають під ознаки договору зберігання, правовий режим якого визначено главою 66 Цивільного кодексу. Такий договір згідно з ч.1 ст.937 ЦК України укладається у письмовій формі.

Згідно з приписами ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. позивач надав відповідачу послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що підтверджується Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І півріччя 2016 року на суму 10 341,40 грн. та Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІ півріччя 2016 року на суму 10 303,98 грн..

Крім того, на виконання умов договору позивачем зазначені вище акти відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з додатковими необхідними документами були направлені листами №4079 від 26.09.2016р. та №422 від 03.02.2017р. відповідачу.

Суд звертає увагу, що Державним агентством резерву України не надано суду жодних зауважень щодо розрахунку суми відшкодування витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за І та ІІ півріччя 2016 року, проте надіслані на адресу відповідача звіти та акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей за спірний період не були підписані останнім. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо неузгодження з Держрезервом фактичних витрат у сумі заявленої до стягнення позивачем, оскільки кошторис витрат на 2016 рік був затверджений відповідачем, що підтверджується листом Вих№1021/0/4-16 від 28.03.2016р., а непідписані акти свідчать про неналежне виконання відповідачем його зобов'язань за договором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. державним підприємством "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" належним чином виконані його зобов'язання зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І та ІІ півріччя 2016 року.

У п.15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв" роз'яснено, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення Держрезерву України від виконання зобов'язань перед відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву, оскільки відповідно до приписів ст.617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, заборгованість Державного агентства резерву України перед державним підприємством "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. за надані послуги зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І та ІІ півріччя 2016 року становить 20 645,38 грн. (заборгованість за І півріччя 2016 року у розмірі 10 341,40 грн. + заборгованість за ІІ півріччя 2016 року у розмірі 10 303,98 грн.).

Суд звертає увагу, що оскільки умовами договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. не визначено строку здійснення оплати відповідачем за надані й прийняті послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню норми частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України. (п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Як встановлено судом, 06.04.2017р. позивач направив на адресу відповідача претензію №1195 з вимогою сплатити заборгованість за договором у розмірі 20 645,38 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 06.04.2017р., у відповідь на яку відповідач листом №1582/0/4 від 24.04.2017р. повідомив, що розрахунки за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву будуть здійснюватись по мірі надходження фінансування.

Таким чином, на час розгляду даної справи обов'язок відповідача по здійсненню оплати за надані належним чином й прийняті послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №10/1/211-06 від 10.02.2006р. настав.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів державному підприємству "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" в розмірі 20 645,38 грн.

Таким чином, відповідач в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору не здійснив оплату наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 20 645,38 грн. заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28; ) на користь державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" (41600, Сумська обл., місто Конотоп, вулиця Рябошапка, 25; ) заборгованість в сумі 20 645,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.06.2017р.

СуддяА.І. Привалов