РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017Справа №910/32969/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 50 000,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Лазор А.І. (дов. від 30.12.2016);

від відповідача - Собуцька Я.Ю. (дов. №08-03-05/77-17 від 23.05.2017);

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2016 у справі №910/32969/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2016 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

Постановою Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/32969/15 постанову Вищого господарського суду України від 08.08.2016, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/32969/15 передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/32969/15 до свого провадження та призначено її до розгляду на 06.06.2017.

02.06.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі, у яких вважав обґрунтованою сумою до стягнення 38 920,49 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.06.2017 у зв'язку із неявкою представника позивача, а також необхідністю витребування доказів по справ, розгляд справи відкладено на 06.07.2017.

04.07.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по справі, у яких просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання 06.07.2017 з'явилися представники сторін, надали пояснення по справі.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 06.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

19.05.2015 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рітейл Страхування» (правонаступником якого є ПрАТ «СК «Талісман Страхування») (страховик) і ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування транспортних ризиків № 1360.01.15, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Mitsubishi Outlander 2.4 Sport, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1. Розділом 8 «Особливі умови» договору передбачено, що визначення розміру збитків покладається на СТО страховика; згідно з розділом 7 договору при пошкодженні транспортного засобу франшиза становить 0 грн.

07.09.2015 на перехресті проспекту Свободи - вулиці Вірменській у м. Львові сталася ДТП за участю автомобіля Mitsubishi, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою управління Державтоінспекції Головного управління МВС України від 07 вересня 2015 року № 71782949.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 п. п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно з постановою Сихівського районного суду м. Львова від 15.10.2015 у справі № 464/7999/15-п зазначену особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу, застраховано у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом № АІ 3911129. Ліміт за шкоду майну за цим полісом становить 50 000,00 грн, франшиза - 0 грн.

Згідно з рахунком від 08 вересня 2015 року № 0131, складеним ТОВ «Ніко-захід» (ремонтне СТО застрахованого позивачем автомобіля), вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi становить 61 504,83 грн.

Відповідно до висновків, викладених у звіті про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу від 17.09.2015 № 78/06.09.15, складеному суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Юніверсал Асістенс-Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi становить 60 678,52 грн; коефіцієнт фізичного зносу - 0,5367, вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 37 379,92 грн.

Згідно зі страховим актом ПрАТ «СК «Талісман Страхування» від 22.09.2015 № 01022.1501.01к (розпорядження на виплату) та розрахунком страхового відшкодування до цього страхового акта від 22.09.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi з урахуванням зносу, а також сума страхового відшкодування, яка підлягає до виплати за договором, становить 61 504,83 грн, отримувач ТОВ «Ніко-захід».

Відповідно до платіжного доручення від 29.09.2015 року № 1 страхове відшкодування у розмірі 61 504,83 грн перераховано ТОВ «Ніко-захід».

12.11.2015 позивач направив ПАТ «НАСК «Оранта» заяву про компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 61 504,83 грн.

Доказів здійснення виплати страхового відшкодування у вказаному розмірі відповідачем матеріали справи не містять.

Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом статті 980 ЦК, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Матеріалами справи підтверджено, що на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, була застрахована відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі договору (полісу) № АІ 3911129 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Таким чином у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у цій справі №910/32969/15.

Крім того, враховуючи, що транспортний засіб Mitsubishi Outlander 2.4 Sport, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП експлуатувався 7,67 років (як вказано у Звіті №78/06.09.15 від 17.09.2015), розраховане експертом позивача значення коефіцієнту фізичного зносу складає 0,5367.

Беручи до уваги, що позивач перерахував на СТО 61 504,83 грн., що більше вартості відновлювального ремонту, визначеного експертом (60 678,52 грн.), тому вартість реального матеріального збитку, враховуючи коефіцієнт фізичного зносу, складає 38 920,49 грн.

Відповідно до документу про обчислення коефіцієнту фізичного зносу №5945/16 від 16.05.2016 коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,5367, а тому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу становить 38 920,49 грн.

Відповідачем у поясненнях по справі від 01.06.2017 №08-03-12/5371 визнано позовні вимоги у розмірі 38 920,49 грн.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22.03.2017 у цій справі №910/32969/15, а також визнання відповідачем вимог у розмірі 38 920,49 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у розмірі 38 920,49 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, корп. 3, код 30930046) 38 920 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот двадцять) грн.. 49 коп. страхового відшкодування та 948 (дев'ятсот сорок вісім) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення - 11.07.2017.

Суддя В.О. Демидов