ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 910/12311/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Коваленка В.М., Білошкап О.В.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на ухвалуГосподарського м. Києва від 10.01.2017 року
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року
у справі№ 910/12311/16 господарського суду м. Києва
за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Володар"
про визнання договорів недійсними
за заявоюДочірнього підприємства "Науково-дослідний інститут нафтогазової промисловості "Національної комерційної компанії "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Володар"
про банкрутство
за участю представників сторін:

від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Ракітін П.С., довіреність № 14-74 від 21.04.2016 року;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тутковський Інтегровані Рішення" - Корчагін М.П., довіреність № б/н від 13.06.2017 року, Федоренко О.В., довіреність № б/н від 13.12.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року у межах справи про банкрутство № 910/12311/16 (суддя - Пасько М.В.) відмовлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") у задоволенні заяви про визнання договорів недійсними.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року у справі № 910/12311/16 (головуючий суддя - Сотніков С.В., суддя - Остапенко О.М., суддя - Пантелієнко В.О.) апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року у справі № 910/12311/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року у справі № 910/12311/16, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року у справі № 910/12311/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" (далі - ТОВ "Володар") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра інтегровані рішення" (далі - ТОВ "Надра інтегровані рішення") договори про відступлення права вимоги від 16.06.2015 року за договором про закупівлю послуг від 03.05.2012 року №40-02 та від 16.06.2015 року за договором про закупівлю послуг від 03.05.2012 №40-36 року.

В обґрунтування доводів касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013 року) (далі - Закон про банкрутство), ст. ст. 42, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ТОВ "Тутковський Інтегровані Рішення" подало до Вищого господарського суду України заперечення на касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", в яких просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року у справі № 910/12311/16 залишити в силі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/12311/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя Коваленко В.М., суддя Короткевич О.Є. (протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.06.2017 року в матеріалах справи).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.06.2017 року у справі № 910/12311/16 клопотання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про відновлення пропущеного процесуального строку задоволено. Відновлено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" строк для подачі касаційної скарги. Прийнято касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року у справі № 910/12311/16 до провадження. Призначено розгляд касаційної скарги у засіданні колегії суддів Вищого господарського суду України на 04.07.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 03.07.2017 року № 08.03.-04/2519, у зв'язку направленням судді ОСОБА_1 04.07.2017 року для участі в розгляді питання про підтвердження здатності кандидатами на посаду суддів касаційних суддів у складі Верховного суду, відповідно до п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено автоматичну зміну складу колегії у справі № 910/12311/16 (розпорядження в матеріалах справи).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/12311/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Коваленко В.М., суддя - Білошкап О.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.07.2017 року в матеріалах справи).

Колегія суддів Вищого господарського суду України у вказаному складі, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 41 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати: поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось із заявою про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 16.06.2015 року, що укладені між боржником ТОВ "Володар" та ТОВ "Надра інтегровані рішення".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року у межах справи про банкрутство № 910/12311/16 відмовлено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у задоволенні заяви про визнання договорів недійсними.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки оспорювані правочини були укладенні більше ніж за рік до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Володар".

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши ухвалу господарського суду м. Києва від 10.01.2017 року у справі № 910/12311/16 в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та залишив вказану ухвалу без змін.

При цьому, суди попередніх інстанцій виходили з такого.

Звертаючись до суду із заявою про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 16.06.2015 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вказувало на те, що за умовами цих договорів, боржник відступив на користь ТОВ "Надра інтегровані рішення" права вимоги за договором про надання послуг № 40-02 від 03.05.2012 року та за договором про надання послуг № 40-36 від 03.05.2012 року. Права вимоги заборгованості передаються новому кредитору без компенсації первісному кредитору вартості такої заборгованості.

На думку ПАТ "НАК "Нафтогаз України", уклавши оспорювані угоди, боржник безоплатно відмовився від власних майнових вимог на користь третьої особи. При цьому, такі договори були укладені боржником протягом року, що передував порушенню справи про його банкрутство. А відтак, такі правочини боржника підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 20 Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Виходячи з аналізу ст. 20 Закону про банкрутство, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство.

Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

При цьому, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору, заявник має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі № 910/12311/16 про банкрутство ТОВ "Володар" порушено ухвалою господарського суду м. Києва від 28.07.2016 року.

Натомість, судами попередніх інстанцій встановлено, що договори відступлення права вимоги за договорами про закупівлю № 40-02 та № 40-36 від 03.05.2012 року були укладені 16.06.2015 року.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки оспорюванні правочини були укладенні більше ніж за рік до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Володар".

Будь-яких інших підстав, які б свідчили про недійсність оспорюваних договорів, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у заяві не наведено та докази на їх підтвердження не надано, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій обґрунтовано залишили вимоги кредитора без задоволення.

Доводи скаржника про поважність підстав пропуску строку, визначеного ст. 20 Закону про банкрутство, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає безпідставними, оскільки вказана норма визначає не строк вчинення тієї чи іншої процесуальної дії, а так званий "підозрілий період", протягом якого вчинені правочини боржника вважаються сумнівними, та можуть бути визнані недійсними у межах провадження у справі про банкрутство.

Крім того, необґрунтованими є доводи скаржника про неправомірність відхилення судом апеляційної інстанції клопотання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про витребування доказів.

Зокрема, ст. 38 ГПК України встановлено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази

Разом з тим, як вірно вказав суд апеляційної інстанції, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", подаючи клопотання про витребування доказів, не обґрунтувало, які саме обставини можуть бути підтверджені або спростовані такими доказами.

Інші доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Виходячи з викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського м. Києва від 10.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 року у справі № 910/12311/16 залишити без змін.

Головуючий: Погребняк В.Я.
Судді:Коваленко В.М.
Білошкап О.В.