ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017р. Справа № 914/2764/16

За позовом: Приватного підприємства «Львів-Пласт», м.Львів

до відповідача: Закритого акціонерного товариства спільного білорусько-іспанського підприємства «Бєлкельме», м.Білоозерськ Брестської області, Республіка Білорусь

про стягнення 4844,50 євро, що станом на 25.10.2016р. згідно офіційного курсу Національного банку України дорівнює 134808,99грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: позов заявлено Приватним підприємством «Львів-Пласт», м.Львів до Закритого акціонерного товариства спільного білорусько-іспанського підприємства «Бєлкельме», м.Білоозерськ Брестської області, Республіка Білорусь про стягнення 4844,50 євро, що станом на 25.10.2016р. згідно офіційного курсу Національного банку України дорівнює 134808,99грн.

Ухвалою суду від 31.10.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.11.2016р. Ухвалою суду від 14.11.2016р. провадження по справі зупинено у звязку із зверненням господарського суду Львівської області із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави.

На адресу господарського суду Львівської області надійшли ухвала економічного суду Брестської області від 21.12.2016р. по справі №46-3Ип/2016 про прийняття до розгляду судового доручення іноземного суду (вх.№42/17 від 03.01.2017р.), а також ухвала зазначеного суду від 28.12.2016р. у вказаній справі про виконання судового доручення та підтвердження про вручення документа (вх.№830/17 від 11.01.2017р.), в яких зазначено, що направлені судом документи вручено представнику Закритого акціонерного товариства спільного білорусько-іспанського підприємства «Бєлкельме» ОСОБА_1

Згідно ухвали господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. судове засідання призначено на 03.07.2017р., та визначено дату наступного судового засідання на випадок, якщо документи буде вручено несвоєчасно. Зазначену інформацію про день судового розгляду також відображено у виклику (повідомленні), що направлявся разом із судовим дорученням. Оскільки в матеріалах справи є докази своєчасного вручення Закритому акціонерному товариству спільному білорусько-іспанському підприємству «Бєлкельме» нотаріально засвідчених перекладів на російську мову: ухвали суду про порушення провадження у справі від 31.10.2016р.; позовної заяви від 24.10.2016р. з додатками; ухвали суду про зупинення провадження у справі від 14.11.2016р. та виклику (повідомлення) про день судового розгляду від 17.11.2016р., суд, керуючись ч.3 ст.79 ГПК України, приходить до висновку, що провадження по справі слід поновити в судовому засіданні 03.07.2017р.

Позивачем явки повноважного представника в судове засідання 03.07.2017р. не забезпечено, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином. Позовні вимоги обґрунтовано у позовній заяві, зокрема, стверджено, що всупереч умовам контракту, підписаного сторонами в червні 2015 року, відповідачем ЗАТ СП «Бєлкельме» отриманий у червні 2016 року товар не оплачено, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед ПП «Львів-Пласт» за фактично отриманий товар в розмірі 4844,50 євро, що станом на 25.10.2016р. згідно офіційного курсу Національного банку України становило134808,99грн., що й зумовило звернення до суду із позовною заявою про її стягнення.

Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 03.07.2017р. не забезпечено, письмового відзиву на позовну заяву та інших витребуваних судом документів не подано, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином. Так, документи, які підлягали врученню, отримано повноважним представником Закритого акціонерного товариства спільного білорусько-іспанського підприємства «Бєлкельме», що підтверджується ухвалою економічного суду Брестської області від 28.12.2016р. по справі №46-3Ип/2016.

Враховуючи вищенаведене, оскільки з дати направлення документів сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становив понад шість місяців з дати зупинення провадження по справі, суд приходить до висновку, що незявлення представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи й можливості постановити рішення, у відповідності до ст.75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, зважаючи на те, що судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Приватним підприємством «Львів-Пласт» (продавець за договором, позивач по справі) та Закритим акціонерним товариством спільним білорусько-іспанським підприємством «Бєлкельме» (покупець за договором, відповідач по справі) підписано контракт №7 купівлі-продажу від 16.06.2015р., за яким продавець продає, а покупець купує підошви формовані (ТЕП і ПУ з полімерних матеріалів) виробництва України, що в подальшому іменуються «товар», згідно зі специфікаціями (додатками), що долучені до цього контракту і є його невідємною частиною (п.1.1).

За умовами контракту, ціна на товар визначається у специфікаціях (додатках), які є його невідємною частиною (п.2.1). Ціни по цьому контракту встановлюються в євро при базисній умові поставки FCA (Україна, м.Львів) (п.2.2). Товар поставляється продавцем на умовах FCA (Україна, м.Львів) (п.4.1), а відвантаження партії товару покупцю чи вказаному ним вантажоотримувачу повинна проводитись протягом 60 календарних днів з моменту отримання замовлення (п.4.2).

Згідно додатку №8 від 08.06.2016р. до контракту купівлі-продажу №7 від 16.06.2015р. (специфікація на товар виробництва України), сторонами погоджено асортимент товару, що постачається, на загальну суму 4844,50 євро.

На виконання умов договору ПП «Львів-пласт» фактично поставлено ЗАТ СП «Белькельме» визначений у вказаній специфікації товар на суму 4844,50 євро, що підтверджується вантажною митною декларацією №209140000/2016/022305 від 08.06.2016р., зокрема у графі 50 «Принципал» зазначено реквізити водія ЗАТ СП «Бєлкельме» та міжнародною товарно-транспортною накладною CMR б/н від 08.06.2016р., у графі 22 якої зроблено відмітку про прибуття транспорту під завантаження, а у графах 16 «Перевізник» та 23 «Шляховий лист» проставлено фірмовий штамп ЗАТ СП «Бєлкельме», що свідчить про отримання товару відповідачем та його перевезення власним транспортом. Копії зазначених документів знаходяться матеріалах справи.

За умовами контракту, всі розрахунки в грошовій формі проводяться в євро (п.3.1). Оплата за товар здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів на валютний рахунок продавця протягом 30-ти банківських днів з моменту відвантаження кожної партії товару (п.3.2).

Так, на оплату поставленого товару позивачем виставлено рахунок-фактуру №08/06-1 від 08.06.2016р. до контракту купівлі-продажу №7 від 16.06.2015р. на суму 4844,50 євро.

Оскільки, всупереч умовам контракту, отриманий товар відповідачем не оплачено, ПП «Львів-Пласт» звернулось до суду із позовом про стягнення з ЗАТ СП «Бєлкельме» такої заборгованості.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності, можуть розглядатися судами України, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.5 вказаного Закону, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до ч.1 ст.43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.124 ГПК України, господарські суди розглядають справи за участю іноземних підприємств і організацій. Підвідомчість та підсудність справ за участю іноземних підприємств і організацій визначається за правилами, встановленими статтями 12-17 цього Кодексу.

Так, ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна.

У п.8.2 контракту встановлено, що якщо сторони не прийшли до згоди в претензійному порядку, спір передається на розгляд та остаточне вирішення до господарського суду м.Львова. Також у п.8.3 контракту, сторони дійшли згоди, що при розгляді спорів в суді буде застосовуватись матеріальне та процесуальне право України.

З огляду на вищеведене, суд приходить до висновку, що хоча сторонами і здійснено вибір права, що застосовується до спірних правовідносин, проте фактичної згоди про підсудність спору конкретно визначеному господарському суду України не досягнуто. Відтак, зважаючи на те, що місцезнаходженням продавця (позивача) як сторони, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору купівлі-продажу, є м.Львів, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми чинного законодавства України, а даний спір підвідомчий та підсудний господарському суду Львівської області.

Згідно ст.175 ГК України, майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплати товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно Інкотермс, скороченням FCA, що використане сторонами при укладенні контракту, позначено міжнародний термін FREE CARRIER (... named place) (Франко-перевізник (... назва місця).

У п.Б.10 Офіційних правилах тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), видання МТП №560, введені в дію з 01.01.2000р., розяснено, що термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПКУкраїни, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження оплати ЗАТ СП «Бєлкельме» 4844,50 євро за отриманий товар, який поставлено ПП «Львів-Пласт» на виконання взятих на себе за контрактом обовязків, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог про стягнення із відповідача вказаної суми заборгованості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно з п.4 ч.1, ч.4 ст.55 ГПК України, у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній валюті та у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач. Однак, у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Оскільки ПП «Львів-пласт» визначено гривневий еквівалент ціни позову станом на 25.10.2016р., а позовну заяву, згідно відмітки на титульному аркуші, подано до суду лише 28.10.2016р., судом проведено відповідний перерахунок із врахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти євро, встановленої Національним банком України на день подання позову до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 4844,50 євро обґрунтована матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення в повному обсязі із визначенням еквіваленту в національній валюті в розмірі 135159,98грн. згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 28.10.2016р. із врахуванням часу фактичного подання позову до суду.

Вирішуючи питання розподілу господарських витрат між сторонами, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. На підтвердження сплати судового збору позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №200 від 26.10.2016р. Провівши відповідний перерахунок, з врахуванням ставки судового збору встановленої п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на день сплати судового збору, та офіційного курсу гривні до іноземної валюти євро, встановленої Національним банком України на 26.10.2016р., суд приходить до висновку, що за подання до суду такої позовної заяви майнового характеру підлягав до сплати судовий збір в розмірі 2022,13грн., який повністю сплачено позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі в розмірі 2022,13грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 79, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Поновити провадження у справі.

2. Позов задоволити повністю.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства спільного білорусько-іспанського підприємства «Бєлкельме» (Закрытое акционерное общество совместное белорусско-испанское предприятие «Белкельме»; Республіка Білорусь, Брестська область, м.Білоозерськ, вул.Шосейна, буд.5; ідентифікаційний код 14381773) на користь Приватного підприємства «Львів-Пласт» (м.Львів, вул.Богданівська, буд.17; ) 4844,50 євро, що станом на 28.10.2016р. згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 135159,98грн., та 2022,13грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 10.07.2017р.

Суддя Щигельська О.І.