ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 липня 2017 р. Справа № 918/225/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот"

до відповідача ОСОБА_1 обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних в сумі 14 571 639,81 грн.

За участю представників:

від позивача: представник ОСОБА_2;

від позивача: представник ОСОБА_3;

від відповідача: представник ОСОБА_4;

від відповідача: представник ОСОБА_5

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" (надалі Позивач або ПАТ "Рівнеазот") звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (надалі Відповідач або РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал") в якому просить стягнути з останнього 11 625 266,77 грн. заборгованість по Договору № 1798 від 25.11.2005 р., 686 301,82 грн. пені, 1 826 305,04 грн. інфляційних втрат та 433 766,18 грн. 3 % річних.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що на підставі Договору № 1798 про надання послуг по очищенню каналізаційних госпобутових та промислових стічних вод від 25.11.2005 р. (який підписаний сторонами з Протоколом розбіжностей від 21.12.2005 р. та врегульований рішенням господарського суду Рівненської області від 09.03.2006 р. по справі № 7/31) надав Відповідачу послуги по очищенню стічних вод на загальну суму 16 601 376,00 грн., вартість яких останнім сплачена частково.

Відповідач надав суду письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що єдиною і закономірною причиною неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем є тарифна політика держави у сфері комунальних послуг, яка спрямована на виконання соціальної функції держави, але у збиток субєктам господарювання. Щодо встановлення фактичної суми заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПАТ "Рівнеазот", то варто зазначити наступне.

Згідно доданої до матеріалів справи Довідки за № 104-ЮВ від 24.03.2017 року та Довідки за № 98-ЮВ від 20.03.2017 року, станом на 01.01.2015 року РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" було сплачено Позивачу суму коштів в розмірі 146 797 грн. 64 копійок, однак Позивачем дана сума включена в розрахунок заборгованості та додана до основної суми боргу РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПАТ "Рівнеазот". Для встановлення фактичної суми заборгованості за оспорюваний період бухгалтерією підприємства було підготовлено Акт звірки між РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" та ПАТ "Рівнеазот", скріплений печаткою нашого підприємства за підписом головного бухгалтера ОСОБА_6, який було надіслано на адресу Позивача цінним листом з описом вкладення.

З метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, було прийнято Постанову Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова).

В п.1.9. Постанови зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Однак Позивачем не було прийнято до уваги той факт, що в кожному платіжному дорученні підприємство вказує конкретний період, за який сплачуються кошти.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

В п. 2.4. Постанови зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому-четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України".

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного ку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Також зауважує, що Позивач під час нарахування пені, інфляційних втрат та 3% не врахував той факт, що в кожному платіжному дорученні підприємство вказує конкретний період, за який сплачуються кошти. Тому правомірність нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних викликає сумніви.

В статті 233 ГК України зазначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру відповідальності передбачено також ст. 219 ГК України, згідно з якою, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) іншої сторони зобовязання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити боржника від відповідальності. Варто зазначити, що дана стаття носить загальний характер і поширюється не лише на зменшення розміру штрафних санкцій, так і на відшкодування збитків.

02 червня 2017 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог відповідно до якої, останній просить суд стягнути з відповідача 10 688 581,67 грн. заборгованості по Договору № 1798 від 25.11.2005 р., 686 301,82 грн. пені, 2 170 038,72 грн. інфляційних та 495 588,13 грн. 3% річних. Разом з тим, в розрахунку позовних вимог станом на 30.05.2017 року Позивач зазначає нарахування пені у розмірі 687 529,64 грн. Подана позивачем заява відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та приймається судом до розгляду. Однак, приймаючи до розгляду вищевказану заяву, суд бере до уваги суму нарахування пені, яка зазначена у заяві про зменшення позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні 10.07.2017 року підтримали позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні 10.07.2017 року визнали основну суму боргу.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

25 листопада 2005 року між Обласним виробничим комунальним підприємством Рівневодоканалізаційним господарством "Рівнеоблводоканал" (Замовник) та Відкритим акціонерним товариством "Рівнеазот" (Виконавець) було укладено Договір № 1798, з урахуванням протоколу від 21.12.2005 р. розбіжностей по договору № 1798 від 25.11.2005 р. (надалі - Договір).

Предметом даного договору є надання Виконавцем Замовнику послуг по очистці каналізаційних госпобутових та промислових стічних вод (п. 1.1. Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Замовник зобов'язується подавати стічні води двома власними колекторами на приймальну камеру біологічних очисних споруд Виконавця у кількості не більше 103000 м3/добу з максимально допустимим піковим навантаженням 4500 м3/годину, але не нижче 500 м3/годину.

Замовник та Виконавець щомісячно, до 28-го числа, складають акт звірки про кількість очищених стічних вод, вартість очищення по основному тарифу, загальну вартість виконаних робіт по очищенню стічних вод. Фактична кількість отриманих від Замовника стічних вод визначається по приладу обліку Замовника, встановленого після останнього абонента Замовника і до першого підключення Виконавця. Акт про кількість і вартість стічних вод по підвищеному тарифу підписується протягом 1 місяця з моменту відбору проб стічних вод, в яких виявлено перевищення встановлених договором ГДК (п. 26. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору, за очищення стічних вод, поданих щогодинно в межах 500-4500 м3/годину, а також відповідності їх якості показникам, наведеним в Додатку № 1, встановлюється ціна по основному тарифу в розмірі 288,00 грн. за 1000 м3, в тому числі ПДВ. Основний тариф може бути змінений лише за письмовим погодженням сторін у випадку зміни тарифу Замовника на водовідведення, але не більше розміру ніж у ньому встановлено.

Оплата вартості очищення стічних вод проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця до 10 числа наступного за звітним місяцем, але в будь - якому разі не пізніше 10 днів з моменту отримання рахунку (п. 3.3. Договору).

Даний Договір вступає в силу з 01.01.2006 року і діє до 31 грудня 2006 р., а в частині розрахунків до повного їх проведення. Договір вважається щорічно продовженим на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не повідомила іншу про його припинення (п. 5.1. Договору).

Вказаний Договір та протокол розбіжностей підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 09.03.2006 року у справі № 7/31 Умови п. 2.5 договору викладено в редакції відповідача: "Обмеження прийому стічних вод виконується засувкою, встановленою на приймальній камері виконавця і застосовується: а) у випадку аварійної ситуації на спорудах виконавця з вини замовника; б) у випадку погіршення процесу біологічного очищення стічних вод з вини замовника. По пунктах а) та б) збитки, нанесені виконавця, компенсуються замовником". Виключено умови п.п. 2.7, 4.4 в редакції позивача. Припинено провадження у справі в частині умов договору за п.п. 1.2, 2.1, 2.4, 2.6, 3.1, 3.2, 3.3, 5.1. Стягнуто з відповідача обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" на користь позивача відкритого акціонерного товариства "Рівнеазот" 42,5 грн. витрат на державне мито та 59 грн. витрат на оплату інформаційно-технічної послуги по забезпеченню судового процесу.

На виконання Договору Позивач надав, а Відповідач прийняв послуги по очищенню стічних вод на загальну суму 16 828 416 грн. 00 коп., що підтерджується актами приймання-передачі стічних вод з лютого 2015 р. по квітень 2017 р., які підписані сторонами та скріплені печатками останніх, та виставленими на оплату рахунками № 72 від 27.02.2015р., № 137 від 31.03.2015р., № 231 від 30.04.2015р., № 277 від 29.05.2015р., № 333 від 30.06.2015р., № 390 від 31.07.2015р., № 450 від 31.08.2015р., № 511 від 30.09.2015р., № 574 від 30.10.2015р., № 646 від 30.11.2015р., № 742 від 30.12.2015р., № 14 від 29.01.2016р., № 139 від 29.02.2016р., № 210 від 31.03.2016р., № 284 від 29.04.2016р., № 467 від 31.05.2016р., № 558 від 30.06.2016р., № 695 від 29.07.2016р., № 774 від 31.08.2016р., № 871 від 30.09.2016р., № 1003 від 31.10.2016р., № 1123 від 30.11.2016р., № 1317 від 30.12.2016р., № 63 від 31.01.2017р., № 168 від 28.02.2017р., № 325 від 31.03.2017р., № 401 від 28.04.2017р. (а.с. 18-37 том. 1, а.с. 3-6 том. 2).

Відповідно до п. 3.3. Договору Відповідач зобов'язався провести оплату за надані послуги по очищенню стічних вод, однак кошти за надані послуги останнім сплачено частково. Відтак, сума заборгованості Відповідача складає 10 688 581 грн. 67 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На час розгляду справи доказів сплати Відповідачем заборгованості за надані послуги по очищенню стічних вод в сумі 10 688 581 грн. 67 коп. матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається з акту звіряння розрахунків між ОСОБА_1 обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" та Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" поданого позивачем, підписаного сторонами та скріпленого печатками останніх, наявність заборгованості та її розмір відповідачем визнається (а.с. 11-12 том 2).

За таких обставин, коли наявність заборгованості у розмірі 10 688 581 грн. 67 коп. у відповідача за надані послуги по очищенню стічних вод згідно Договору підтверджується зібраними у справі доказами і представниками відповідача в судовому засіданні її розмір визнається, відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" в частині стягнення 10 688 581 грн. 67 коп. основного боргу є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 686 301,82 грн. пені, 495 588,13 грн. 3 % річних та 2 170 038,72 грн. інфляційних, судом враховується наступне.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до частини 1 та частини 2 статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми закону Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 495 588,13 грн. за період з 11.03.2015 р. по 30.05.2017 р. та 2 170 038,72 грн. інфляційних за період з березня 2015 р. по квітень 2017 р.

Перевіривши подані розрахунки та період нарахування 3 % річних, судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням порядку нарахування.

Так зокрема, судом встановлено, що з вказаних нижче сум та періодів, розрахунок 3% є таким:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
665062.7301.01.2016 - 31.12.20163663 %19951.88

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
10000.0003.02.2017 - 12.02.2017103 %8.22

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
661843.6011.06.2016 - 23.06.2016133 %705.24
661843.6024.06.2016 - 28.07.2016353 %1898.73
661843.6029.07.2016 - 15.09.2016493 %2658.22
661843.6016.09.2016 - 27.10.2016423 %2278.48
661843.6028.10.2016 - 31.12.2016653 %3526.22

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
526333.7511.11.2016 - 31.12.2016513 %2200.25

В решті нарахування 3 % річних, розрахунок Позивача є вірним.

Таким чином, у визначеному позивачем періоді (з 11.03.2015 року по 30.05.2017 рік) 3 % річних складають 495 295 грн. 99 коп., а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум інфляційних прийшов до висновку що наданий позивачем розрахунок є вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 2 170 038 грн. 72 коп. з березня 2015 року по квітень 2017 рік є законними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відповідно такими що підлягають до задоволення.

Пунктом 4.5. Договору сторони погодили, що за порушення терміну оплати, згідно п. 3.3. цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,2 % від суми недооплати за кожний день такої затримки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

В зв'язку з простроченням Відповідача Позивачем нарахована пеня у розмірі 686 301 грн. 82 коп. за період з 11.04.2016 року по 24.03.2017 рік.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши подані розрахунки та період нарахування пені, судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням порядку нарахування.

Так зокрема, судом встановлено, що з вказаних нижче сум та періодів, розрахунок пені є таким:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
661843.6011.06.2016 - 23.06.20161318.0000 %0.098 %*8462.92

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
526333.7511.11.2016 - 08.12.20162814.0000 %0.077 %*11274.47
526333.7509.12.2016 - 31.12.20162314.0000 %0.077 %*9261.17

В решті нарахування пені, розрахунок Позивача є вірним.

Таким чином, у визначеному позивачем періоді (з 11.04.2016 року по 24.03.2017 рік.) пеня складає 683 946 грн. 18 коп., а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно пункту 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

За таких обставин, враховуючи подану відповідачем заяву про зменшення пені та те, що відповідач є неприбутковою організацією, а належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, а також приймаючи до уваги специфіку його діяльності, суд вважає за можливе скористатись правом, наданим ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню на 90 % - до 68 394 грн. 62 коп.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 10 688 581 грн. 67 коп. заборгованості по Договору № 1798 від 25.11.2005 р., 68 394 грн. 62 коп. пені, 495 295 грн. 99 коп. - 3% річних та 2 170 038 грн. 72 коп. інфляційних. В решті позовні вимоги Позивача (292,14 грн. 3 % річних та 2 355,64 грн. пені) не підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Ст. 33 ГПК України передбачено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на Відповідача покладаються судові витрати, так як спір виник внаслідок його неправильних дій, в зв'язку з чим Позивач був змушений звернутися до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів.

Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33088, м. Рівне, вул. С. Бандери, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне - 17, ) 10 688 581 (десять мільйонів шістсот вісімдесят вісім тисяч п'ятсот вісімдесят одну) грн. 67 коп. заборгованості, 68 394 (шістдесят вісім тисяч триста дев'яносто чотири) грн. 62 коп. пені, 495 295 (чотириста дев'яносто п'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять) грн. 99 коп. - 3% річних, 2 170 038 (два мільйони сто сімдесят тисяч тридцять вісім) грн. 72 коп. інфляційних та 210 567 (двісті десять тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "14" липня 2017 року.

Суддя Марач В.В.