ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" червня 2017 р. Справа № 2-2/1845-2009

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши скаргу № 31/13-2184 від 24.05.2017 Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго»,

Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь

про стягнення 35 116 511, 19 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): ОСОБА_1 - довіреність № 260/16 від 27.12.2016;

від відповідача: не зявився;

від ДВС: ОСОБА_2 - довіреність № 677/20.3-03 від 28.11.2016.

встановив:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.06.2009 (суддя Толпиго В.І.) у справі № 2-2/1845-2009 позов задоволено частково; стягнуто з Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 22 317 676,31 грн. боргу, 1 795 490,24 грн. інфляційних, 230 472,98 грн. річних, 924 702,55 грн. пені, 19 020,19 грн. державного мита та 88,01 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу; в частині стягнення 924 702,55 грн. пені у позові відмовлено.

15.06.2009 на виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009 видано відповідний наказ.

26.05.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшла скарга № 31/13-2184 від 24.05.2017 (вх. № 99/17) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просив визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.05.2017; визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.05.2017; зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

В обґрунтування своєї скарги, ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» посилалась на порушення державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вказував на не здійснення останнім дій з перевірки майнового стану боржника.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26.05.2017 та ухвали суду від 30.05.2017, скаргу ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято до розгляду суддею Христенко О.О. та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.06.2017 розгляд справи було відкладено, у звязку із неявкою в судове засідання повноважних представників сторін та поданого ДВС клопотання про відкладення розгляду скарги.

В судовому засіданні 23.06.2017 представник скаржника підтримав подану суду скаргу вважаючи її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з підстав, викладених у скарзі.

Присутній в судовому засіданні представник ДВС заперечував проти задоволення скарги та надав копії матеріалів виконавчого провадження.

Представник відповідача в судові засідання 09.06.2017 та 23.06.2017 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких письмових пояснень по суті скарги, яка розглядається до суду не надіслав. Як вбачається з матеріалів справи місцезнаходженням відповідача є: АРК, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А. Відповідач належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчать додані до матеріалів справи довідки щодо розміщення інформації на офіційному веб-порталі господарського суду Київської області в мережі Інтернет (www.ko.arbitr.gov.ua/sud5012) в розділі «Новини та події суду».

Дослідивши і перевіривши подані в підтвердження обґрунтування скарги докази, заслухавши пояснення представників стягувача та ДВС, судом встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами статті 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

10.02.2017 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою № 31/13-776 про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Автономної Республічки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009.

17.03.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову у виконавчому провадженні № 53593520 про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Автономної республіки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009.

24.03.2017 відділом примусового виконання рішень винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 53593520 до зведеного виконавчого провадження № 52718571.

24.04.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт коштів боржника.

04.05.2017 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні № 53593520 про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, повертаючи виконавчий документ стягувачу, виконавець посилався на ст.ст. 4, 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності майна боржника.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) (Закон № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаного Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Частиною 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Разом з тим, частиною 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 24.04.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт коштів боржника щодо знайдених рахунків в банківських установах, проте, як інформація щодо наявності або відсутність коштів по вказаних рахунках відсутня. Поміж тим, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем були здійснені дії щодо реального виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.09.2019 у справі № 2-2/1845-2009, оскільки будь-яких інших запитів з організації розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів, матеріали виконавчого провадження не містять.

Разом з тим, повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець керувався нормами ст. ст. 4, 11 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, статтею 4 вказаного Закону визначено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 11 згаданого Закону визначено, що на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Проте, суд критично оцінює посилання державного виконавця на визначений Закон при винесені оспорюваної постанови, оскільки його нормами не закріплено право чи обовязок державного виконавця щодо повернення виконавчого документа без виконання, у разі знаходження боржника на окупованій території. Також, державним виконавцем не зясовано наявність майна боржника на не окупованій території та у інших осіб.

Відповідно до ч. 1 п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на зазначене, суд визнає доводи скаржника про безпідставність та незаконність винесення відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.05.2017 правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, абзацом 2 ч. 1 п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 визначено, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

Згідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження від 26.12.2003 № 14, суд не вправі зобов'язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України Про виконавче провадження можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження).

Враховуючи викладене у суду відсутні правові підстави щодо зобовязання державного виконавця здійснювати дії щодо відновлення виконавчого провадження та вжиття заходів для фактичного повного виконання рішення суду, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні зазначеної вимоги.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

1. Скаргу № 31/13-2184 від 24.05.2017 Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.05.2017 з примусового виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.09.2019 у справі № 2-2/1845-2009.

3. Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.05.2017 з примусового виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.09.2019 у справі № 2-2/1845-2009.

3. В решті вимог скаргу № 31/13-2184 від 24.05.2017 Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

4. Копію ухвали надіслати сторонам у справі та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суддя О.О. Христенко