ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Справа № 910/21882/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Гольцової Л.А., Іванової Л.Б.,

за участю представника заявника касаційної скарги Лавриновича В.О. дов. №19 від 21 липня 2017 року, дог. від 17 березня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 травня 2017 року у справі Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" до ПАТ "Сбербанк", третя особа - ПрАТ "АВК", про визнання частково недійсними договорів,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К" м. Донецьк" (далі - позивач) звернулось до ПАТ "Сбербанк" (далі - відповідач) з позовом про визнання недійсним п. 9.5 договору застави від 27 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3313, в редакції пункту 3 договору про внесення змін від 24 жовтня 2013 року до договору застави, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. за реєстровим № 4325, укладеного сторонами; визнання недійсним п. 9.5 договору застави від 14 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2780 в редакції пункту 3 договору про внесення змін від 24 жовтня 2013 року до договору застави, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. за реєстровим № 4326, укладеного сторонами.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вказані пункти договорів укладені з порушенням ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та не відповідають ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 травня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Посилається на те, що, у порушення норм ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", судами попередніх інстанцій не досліджено критерії віднесення правочинів до категорії значних, а також щодо повноважень органів товариства.

Вважає, що судами неправильно застосовано ст. 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки не підтверджений висновок щодо того, що спірні третейські угоди не є правочинами щодо розпорядження майном.

Зазначає, що судами невірно визначено правову природу спірного правочину - третейської угоди, оскільки суди не розглядали її як окремий правочин, а тому не дослідили усі його істотні умови.

Вказує на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми ст. ст. 203, 215, 241 Цивільного кодексу України з огляду на те, що питання щодо укладення третейських угод на загальних зборах товариства не вирішувалось, генерального директора не було уповноважено на підписання таких правочинів, укладаючи які останній діяв із перевищенням повноважень.

Також стверджує, що позивач в подальшому не схвалював ці третейські угоди та не вчиняв дій, які б свідчили про погодження передачі спорів за договорами застави до конкретно визначеного третейського суду.

Повноважені представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що про час та місце розгляду касаційної скарги відповідач та третя особа повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 жовтня 2009 року між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є ПАТ "Сбербанк" (банк), та ЗАТ "АВК", правонаступником якого є ПрАТ "АВК" (позичальник), укладено договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО (кредитний договір).

Додатковим договором № 8 від 27 вересня 2011 року сторони виклали умови кредитного договору в новій редакції.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 27 вересня 2011 року між Акціонерним товариством "Кондитерська фабрика "А.В.К.", правонаступником якого є ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" (заставодавець), та банком (заставодержатель) укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3313 (договір застави-1).

Також, у забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 14 вересня 2012 року між ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." та банком укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2780 (договір застави-2).

Відповідно до п. 9.3 договорів застави будь-які зміни або доповнення до цього договору є дійсними за умови, що вони здійснені в письмовій формі і посвідчені нотаріально.

Згідно із п. 9.5 договорів застави всі спори сторін, що не врегульовані мирним шляхом, вирішуються відповідним судом за місцезнаходженням відповідача.

24 жовтня 2013 року між сторонами та третьою особою укладено договір про внесення змін до договору застави-1 та договір про внесення змін до договору застави-2, якими викладено окремі пункти вказаних договорів в нових редакціях.

Пунктом 3 договору про внесення змін до договорів застави сторони домовились викласти п. 9.5 в наступній редакції: "9.5 Усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15 березня 2013 року, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору".

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України). Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

За змістом ст. 154 Цивільного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про акціонерні товариства" установчим документом акціонерного товариства є його статут, який повинен містити відомості, зокрема, про склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ними рішень.

Згідно із п. 14.1 статуту ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" одноосібним виконавчим органом товариства є генеральний директор товариства, який обирається наглядовою радою товариства.

Відповідно до п. 14.2 статуту до компетенції генерального директора товариства належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради товариства.

За п. 14.2.16 статуту генеральний директор здійснює такі повноваження: вчиняє від імені товариства усі правочини, укладає та підписує від імені товариства угоди та договори з юридичними та фізичними особами резидентами та нерезидентами та забезпечує їх виконання. Значні правочини та правочини, щодо вчинення яких є заінтересованість, генеральний директор товариства має право вчиняти за наявності попереднього рішення відповідного органу товариства про вчинення такого правочину, наданого згідно цього статуту та чинного законодавства.

Пунктом 14.3 статуту передбачено, що генеральний директор товариства діє від імені товариства без довіреності.

Судами встановлено, що договори про внесення змін до договорів застави від ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" підписано генеральним директором Сальченком Сергієм Олександровичем, який діє на підставі статуту, зареєстрованого державним реєстратором виконавчого комітету Донецької міської ради Донецької області 8 червня 2012 року, номер запису 5003914, наказу № 214/2-к від 30 вересня 2011 року, протоколу наглядової ради № 10 від 30 вересня 2011 року та протоколів загальних зборів акціонерів № 27 від 22 серпня 2012 року та № 29 від 23 жовтня 2013 року відповідно (з рішенням про укладення цього договору).

Частиною 3 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За положенням ч. 1 ст. 32 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства.

Також встановлено, що протоколом № 29 від 23 жовтня 2013 року позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" з четвертого питання порядку денного "Про надання згоди на внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії № 04-В-09/22/ЮО, укладеного ПрАТ "А.В.К" з АТ "Сбербанк Росії" 15 жовтня 2009 року щодо зміни діючих умов кредитування та щодо інших питань вирішено: п. 4.1 протоколу надано згоду на внесення ПрАТ "АВК" наступних змін до договору про відкриття кредитної лінії № 04-В-09/22/ЮО, укладеного ПрАТ "АВК" з АТ "Сбербанк Росії" 15 жовтня 2009 року:

- змінено строк траншів за лімітом 2, збільшено строк траншів за лімітом 2 до 365 днів;

- змінено графік погашення, а саме: погашення кредиту буде здійснюватися щомісячно в останні 30 місяців кредитування, починаючи з квітня 2014 року по серпень 2016 року, рівними частинами в сумі по 1666666, останній платіж в сумі 11666686 USD погасити до 14 вересня 2016 року;

- в день внесення відповідних змін ПрАТ "АВК" повинна бути сплачена комісія за перегляд умов кредитування у розмірі 0,25 відсотка від суми 9999996 дол. США,

- у зв'язку з чим погоджено внесення товариством відповідних змін до іпотечного договору та договору застави;

Пунктом 5.1 протоколу № 29 від 23 жовтня 2013 року уповноважено генерального директора ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Донецьк" Сальченка С.О. на укладення та підписання від імені товариства договорів про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г., зареєстрованого в реєстрі за номером 2782; договору застави, посвідченого 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г., зареєстрованого в реєстрі за номером 2780; договору застави, посвідченого 27 вересня 2011 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г., зареєстрованого в реєстрі за номером 3313 та інших пов'язаних з ними договорів та документів тощо, які (зміни) пов'язані зі зміною умов кредитування за кредитним договором, які зазначені в питанні четвертому порядку денного цього протоколу, а також з правом визначити на власний розсуд усі інші істотні умови договорів про внесення змін, не обговорені в питанні 4 порядку денного цього протоколу.

Суд касаційної інстанції відхиляє посилання заявника касаційної скарги на те, що у порушення норм ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", судами попередніх інстанцій не досліджено критерії віднесення правочинів до категорії значних з огляду на те, що предметом оспорюваного заявником пункту договору не є майно або послуги, ринкова вартість яких становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства.

Враховуючи викладене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли юридично обгрунтованого висновку про наявність у директора позивача необхідного обсягу повноважень для укладення договорів про внесення змін від 24 жовтня 2013 року до договорів застави, укладених товариством, в частині оспорюваних пунктів 3 договорів щодо третейського застереження.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно ч. ч. 4, 5, 9 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

За вимогами ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Так, пунктом 6 договору про внесення змін від 24 жовтня 2013 року сторонами погоджено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до моменту повного виконання зобов'язань за основним договором.

Договір про внесення змін від 24 жовтня 2013 року до договорів застави посвідчено нотаріально у день його укладення.

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обгрунтованого висновку про те, що будь-які зміни, що протягом дії договорів застави в частині оскаржуваних третейських угод вносилися до регламенту постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", не можуть бути підставою для визнання недійсними таких третейських угод, оскільки на час їх укладення відповідали приписам Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Умовами спірного третейського застереженням передбачено, що регламент постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про третейські суди" формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

За ч. ч. 1, 2 ст. 14 регламенту постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" формування складу третейського суду в Третейському суді здійснюється в порядку встановленому цим регламентом або третейською угодою (третейським застереженням). Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається третейським суддею одноособово.

Будь-яку справу, що відноситься до підсудності Третейського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Рішення про колегіальний розгляд справи приймається головою Третейського суду.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про те, що третейське застереження, викладене у п. 9.5 договорів застави в редакції п. 3 договорів про внесення змін до договорів застави, не суперечить вимогам ст. 17 Закону України "Про третейські суди", а умова щодо розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду, не є умовою щодо формування складу третейського суду сторонами.

Крім того, відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, норми Конституції України визнають право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів реалізації вказаного права є звернення до третейського суду, який не віднесено до судів загальної юрисдикції, але який, за приписами Закону України "Про третейські суди", є недержавним незалежним органом захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері цивільних і господарських відносин.

При цьому, здійснюючи передбачену ст. 3 Закону України "Про третейські суди" функцію захисту, третейські суди розглядають спір сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч. 5 ст. 55 Конституції України.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

За таких обставин законні та обгрунтовані рішення та постанова судів першої та касаційної інстанції прийняті за повного встановлення усіх істотних обставин справи, надання їм належної правової оцінки у сукупності та вірного застосування норм ч. ч. 1, 3 ст. 92, ст. 154, ч. ч. 1-5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, ст. 13, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. ст. 2, 3, ч. 1 ст. 5, ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7, 9 ст. 12, ч. 1 ст. 17, що регулюють спірні правовідносини, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7 - 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 травня 2017 року - без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Гольцова

Л. Іванова