РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017Справа №910/9383/17
За позовом: комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровскої міської ради

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл"

про: стягнення 6 533,64 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Курячий А.М. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровскої міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" про стягнення 6 533,64 грн., з яких 1 886,16 грн - сума основного боргу, 246,81 грн - 3 % річних, 1995,92 грн - інфляційні втрати та 2404,75 грн - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9383/17.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.06.2011 року №20.

Відповідачем подано відзив у справі, в якому відповідач заявив про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.06.2011 року №20.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У судовому засіданні 06.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2011 року між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (балансоутримувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Астеліт» (орендар) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №20 від 01.06.2011 року (далі Договір).

Пунктом 1.1. Договору зазначено, що на підставі вимог п.5.11. Договору оренди 121- УКВ/09 від 20.04.2009 р. нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт Будівлі, що знаходиться за адресою: пр. Гагаріна. 129 площею 7.0 кв.м., і утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Згідно з п.2.1.1 Договору розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, утримання прибудинкової території, допоміжних приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за вищевказані послуги балансоутримувача.

Орендар зобов'язується не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, а також за комунальні послуги (п. 2.2.3 Договору).

Орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна на підставі протоколу погодження договірної ціни (п. 1.3 Договору).

Згідно Протоколу погодження договірної ціни до Договору на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю: ТОВ «Астеліт» від 01.06.2011 року, сторонами договору досягнуто згоди про розмір договірної ціни, яка складає 58,00 грн. в місяць з ПДВ.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо своєчасного внесення на рахунок позивача відшкодування його витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за період з листопада 2011 року по лютий 2014 року включно не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмір 1 886, 16 грн.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем доказів відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за період з листопада 2011 року по лютий 2014 року в повному обсязі суду не надано, наявність заборгованості не спростовано.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором позивач просить суд стягнути з відповідача 246,81 грн - 3 % річних, 1995,92 грн - інфляційні втрати та 2404,75 грн - пеня.

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату боргу з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 2.2.3. Договору передбачено, що орендар зобов'язаний у випадку несвоєчасного внесення плати сплачувати пеню із розрахунку подвійної ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Таким чином позивач має право на нарахування пені на підставі п.2.2.3. Договору.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому заявлено про застосування наслідків пропущення строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, відповідачем в розумінні ч. 3 ст. 267 ЦК України заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до п.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до п. 2.2.3 Договору орендар зобов'язався не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з листопада 2011 року по лютий 2014 року, то відповідач повинен був провести оплату не пізніше 10 березня 2014 року за послуги, надані у лютому 2014 року, в зв'язку з чим строк позовної давності сплинув 11.03.2017 року.

Згідно конверту, в якому на адресу суду надійшла від позивача дана позовна заява, позивач звернуся з даним позовом до суду 07.06.2017 року, в зв'язку з чим ним пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за надані в період з листопада 2011 року по лютий 2014 року послуги, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 886, 16 грн. грн слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 10 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 10-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повний текст рішення складено: 13.07.2017 року