донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.07.2017 справа №913/226/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 за довіреністю №744 від 12.12.2016р. Не зявився Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від30 травня 2017р. (повний текст складено та підписано 06.06.2017р.)
у справі№ 913/226/17 (суддя Масловський С.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Харків
доУправління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області
простягнення 197 786,16 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.05.2017р. у справі №913/226/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Харків до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області про стягнення заборгованості у розмірі 197 786,16 грн. задоволені частково: з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості у розмірі 197 683,15грн. та витрати по сплату судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області подана апеляційна скарга, відповідно до якої останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, який відмовити у задоволенні позовних в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що як головний розпорядник коштів міського бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення виконує свої повноваження, визначені Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, Бюджетним кодексом України і не може встановлювати інший порядок, а також механізм фінансування державних програм соціального захисту населення та діяти всупереч вимогам чинного законодавства. Також, апелянт стверджує, що Державним бюджетом України на 2016 рік субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку та інших передбачених законодавстом пільг не передбачено.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, про що також зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача наданими йому правом не скористався, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Заявою від 10.07.2017р. просив розглянути справу без його участі та зазначив про підтримання вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області про стягнення заборгованості у розмірі 197 786,16 грн.

За твердженням позивача, ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" протягом січня грудня 2016 року (включно) надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Рубіжне Луганської області, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Вартість наданих відповідачу послуг, за розрахунком позивача, склала 197 786,16 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань щодо своєчасної компенсації витрат за надання послуг зв`язку на пільговій основі у встановленому законом порядку. Однак, у звязку з арифметичними помилками, які допущені позивачем при складенні розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 197 683,15грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним та обґрунтованим з наступних підстав.

Так, пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII; «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ; «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ; «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР; «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII.

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 89 та 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України N 256 від 04.03.2002р. (далі Постанова) «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі Порядок) (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, п. 2 Постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

Відтак, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Рубіжне є Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області, тобто відповідач. Таким чином, саме на відповідача згідно положень Порядку та Постанови № 256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Одночасно, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

За приписом п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним- щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх ОСОБА_5 фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому, головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, у січні грудні 2016 року позивачем надавалися послуги споживачам телекомунікаційних послуг, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають право на відповідні пільги. Позивачем понесені витрати на надання послуг звязку означеним категоріям пільговиків на загальну суму 197 683,15грн., в підтвердження чого останнім надано розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у січні грудні 2016 року (форми № 2-пільга). Поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" надсилались позивачем на електронну адресу відповідача. Так, за січень 2016 року сума видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, склала 12 112,27 грн., за лютий 2016р. 22 491,24 грн., за березень 2016р. 17 265,64 грн., за квітень 2016р. 17249,33 грн., за травень 2016р. 17 117,06 грн., за червень 2016р. 16803,97 грн., за липень 2016р. 12 704,89 грн., за серпень 2016р. 19 612,82 грн., за вересень 2016р. 15 457,64 грн., за жовтень 2016р. 15 515,82 грн., за листопад 2016р. 15360,10 грн., за грудень 2016 15 992,37 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з листами, в яких пропонував провести звірку кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг звязку за категоріями та повідомляв про наявність заборгованості. Одночасно, разом з вказаними листами, позивачем також надавались відповідачу копії форм 2-пільги за спірний період. (а.с. 42-51 т.1). Про отримання вказаних листів відповідачем свідчить відбиток його печатки.

Таким чином, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за січень грудень 2016 року (включно) відповідачем не відшкодовано, у зв'язку з чим за останнім утворилася заборгованість в розмірі 197 683,15грн.

Частинами 3, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено вище, ч. 2 п. 8 Порядку, головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Всупереч наведеним вище приписам чинного законодавства, відповідачем не надано доказів відшкодуванню позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Одночасно, Постановою Кабінету Міністрів України N 117 від 29.01.2003р. запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення, відповідача визначено уповноваженим органом, який, в тому числі, здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга".

Згідно з ч. 1 п. 10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

У відповідності до п. 11 Положення уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

Як зазначено вище, позивачем за наслідками наданих у період: січень-грудень 2016р. (включно) телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг, згідно з формою "2-пільга".

В свою чергу, відповідачем, в порушення п.п. 2 п. 11 Положення, акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга" за спірний період складено не було.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 197 683,15грн., Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання зобов'язань. У звязку із зазначеним колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 197 683,15грн. судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки, як вбачається з розрахунків видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, які наявні в матеріалах справи, належною сумою до стягнення є 197 683,15грн.

При цьому, доводи відповідача щодо неналежного бюджетного фінансування не приймаються колегією суддів з огляду на наступне.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Одночасно, приписи ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

ОСОБА_5 фінансів України від 30.06.2011 № 31-07310-10-24/16584, роз'яснено що «...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів)».

Тобто, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до статтей 33, 34 Господасрького процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017р. у справі №913/226/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30 травня 2017 р. у справі № 913/226/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3