Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" липня 2017 р. Справа № 906/344/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 613 від 03.05.17р.

від відповідача: Малий М.С., дов. № 01-27/27 від 30.06.17р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 42000,00 грн.

Позивач звернулася з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 42000,00 грн. по сплаті орендної плати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях: від 17.05.17р. (а.с.31-33), від 20.06.17р. (а.с.166-169) та від 04.07.17р. (а.с.219).

Зокрема, зазначив, що підставою для заявлення даного позову є невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати згідно договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р., починаючи з серпня 2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 04.05.17р. № 01-11/1598 (а.с.11-15) та додаткових поясненнях по справі від 01.06.17р. № 01-11/2008 (а.с.145-148).

Зокрема, вказав, що заявлений позов є безпідставним, оскільки у позивача відсутні дозвільні документи на розміщення спеціальної конструкції та зовнішньої реклами, що свідчить про те, що позивачем, як власником наземних спеціальних конструкцій було порушено вимоги діючого законодавства, а саме: п.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" та Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.12р. № 1135, оскільки розміщення рекламоносіїв не було узгоджено із Укравтодором та Житомирською ОДА, а також порушено ст.ст. 37, 38 Закону України "Про автомобільні дороги".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.11р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець/позивач) та Державним підприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" був укладений договір № 118 оренди місця для реклами (а.с.34-36).

Згідно пп.1.1 договору, предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 3 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч;

- місце № 4 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч; (далі - об'єкт оренди) та надаються орендодавцем у тимчасове користування орендареві для розміщення реклами орендаря.

Відповідно до пп.2.1 договору, орендодавець протягом 3 днів з дня набрання чинності цим договором передає, а орендар приймає у користування об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку оренди за цим договором.

Орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами (пп.2.3 договору).

Згідно п.3.3 договору, орендодавець самостійно несе відповідальність за наявність дозволів, які необхідні для використання об'єкта оренди.

У п.5.1 договору сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Відповідно до пп.5.2 договору, орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, на підставі рахунку наданого орендодавцем.

Згідно пп.5.4 договору, термін оренди наступає з моменту підписання Акту прийому-передачі об'єкту оренди у користування і діє до 31 грудня 2011 р.

Відповідно до пп.7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2011р.

Згідно Акта приймання-передачі від 07.12.11р. ФОП ОСОБА_3, як орендодавець, передала, а ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод", як орендар, прийняв у користування місця для розміщення реклами орендаря (а.с.37).

10.01.12р. сторонами був укладений договір № 2 оренди місця для реклами, згідно умов якого предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч, які надаються орендодавцем (позивачем) у тимчасове користування орендареві (відповідачу) для розміщення реклами орендаря (пп.1.1 договору)(а.с.149-151).

Згідно пп.5.1 даного договору, орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Приймання - передача послуг з оренди щитів для реклами здійснюється згідно Акту про надання послуг, який підписується орендарем та орендодавцем в кінці кожного місяця. Орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (пп.5.2 договору).

Відповідно до пп.7.1 цього ж договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.12р.

Факт надання позивачем у користування відповідачу об'єкту оренди на підставі договору № 2 оренди місця для реклами від 10.01.12р. підтверджується актом приймання-передачі від 10.01.12р. (а.с.153).

Відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" від 20.02.12р. № 71 змінено найменування Державного підприємства "Житомирський ремонтно-механічний завод" на Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" та зобов'язано внести зміни до статуту даного підприємства, виклавши його у новій редакції (а.с.232).

26.03.2012 до договору оренди № 2 від 10.01.2012 р. сторонами було внесено зміни, у зв'язку зі зміною назви Орендаря, а саме ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод" на ДП "Житомирський бронетанковий завод" (а.с. 152).

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань по сплаті орендної плати згідно договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. з серпня 2015 року у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день подачі позову становить 42000,00 грн. (а.с. 3,166-169).

Обгрунтовуючи свій позов, позивач зазначила, що у жовтні-листопаді 2011 року нею вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський побудовано дві одиниці двосторонніх рекламних щитів, при цьому зауважила, що розроблення технічних умов, будівництво та одержання усіх необхідних погоджень та дозволів здійснювалось у відповідності до діючого законодавства і, що одразу після закінчення необхідних процедур, об'єкт оренди передано у тимчасове платне користування відповідачу (орендарю)(а.с.31-33).

Зокрема, вказала, що документом, який визначає підстави набуття нею права власності на рекламні щити, за відсутності необхідності у державній реєстрації права власності, є ордер від 24.11.11р. № 10 на право виконання робіт з встановлення щитів в межах смуги відчуження автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, виданий філією ДП "Житомирський облавтодор" ДАК "Автомобільні дороги України".

Також позивач зауважила, що предметом договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. було передання майна у користування, а не надання нею рекламних, або будь-яких інших послуг і, що замовлення, виготовлення та розміщення реклами здійснювалось орендарем (відповідачем) самостійно, як користувачем рекламної споруди та розповсюджувачем зовнішньої реклами.

Позивач зазначила, що відповідач, як розповсюджувач зовнішньої реклами повинен був одержати необхідний дозвіл облдержадміністрації для розміщення своєї реклами на її рекламних конструкціях відповідно до умов п.3 акту приймання-передачі у користування місць для реклами від 07.12.11р., згідно якого передбачено, що розповсюджувачем реклами є орендар, за зміст та характер реклами орендодавець не відповідає.

На думку позивача, грошові зобов'язання зі сплати орендних платежів за користування відповідачем її майном обумовлені договором оренди та не пов'язуються з наявністю, або відсутністю у розповсюджувача реклами (відповідача) дозволу на таке розповсюдження.

Крім того, представник позивача у письмових поясненнях від 20.06.17р., зазначив, що посадовими особами відповідача було підготовлено проект договору № 2 оренди місця для реклами від 10.01.2012 р. Як зазначив представник позивача, договір № 2 дублює положення договору № 118 від 10.10.11р., за виключенням некоректного змісту пп.1.1 договору, в якому помилково переплутано поняття "рекламного місця на щиті" (оскільки щити є двохторонніми) та поняття самого "двостороннього рекламного щита". Разом з тим, зазначено лише два місця для реклами рекламного щита вздовж автомобільної дороги М-21 праворуч, без зазначення рекламного щита по трасі ліворуч та, відповідно, пп.5.1 договору стосовно розміру орендної плати, де передбачили, що за одне рекламне місце орендна плата складає 1000,00 грн. (а.с.166-169).

На думку представника позивача, договір № 2 оренди місця для реклами від 10.01.12р. по факту та по своїй суті є додатковою письмовою угодою до договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р., відповідно до якої сторони зменшили орендну плату.

Представник позивача вказав, що розмір орендної плати за користування кожним окремим об'єктом оренди не змінився та складає 1000,00 грн., всього 4000,00 грн. за всі чотири місця для реклами, як і передбачалось в договорі № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р., однак позивач вимагає до оплати лише 2000,00 грн. (по 1000,00 грн. за кожен двосторонній щит), про що свідчать оплачені відповідачем рахунки, де зазначено кількість рекламних щитів - 2 одиниці.

Представник позивача зазначив, що об'єкти оренди передано відповідачу на виконання договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. згідно акту приймання-передачі від 07.12.11р., які до цього часу не повернуто орендарем, в порядку пп.2.3 даного договору.

Також вказав, що відповідач свом листом, у відповідь на лист позивача (орендодавця) про розірвання в односторонньому порядку договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р., повідомив про його чинність та відмовився повернути, передані йому за актом прийому-передачі щити, а також, демонтувати з них свою рекламу (а.с.39,40).

Представник позивача в судовому засіданні також зауважив, що предметом розгляду даної справи є орендні правовідносини, а не надання рекламних та будь-яких інших послуг.

Представник позивача вважає безпідставним посилання відповідача на п.3.3 договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р., оскільки в ньому мова йде про відповідальність за дозволи необхідні для користування об'єктом оренди, а дозвіл на розміщення реклами на рекламній конструкції, не є таким дозволом, оскільки одержується самим відповідачем саме для розповсюдження його реклами, а не для використання рекламних щитів, як об'єкту оренди.

Вказане, на думку представника позивача, підтверджується пп.4.1 договору № 118, який наділяє орендаря правом розмістити власну рекламу без погодження її форми і змісту із орендодавцем, що беззаперечно доводить, що розповсюджувачем реклами є саме відповідач, який і повинен був одержати дозвіл на розміщення реклами.

При цьому вказав, що аналогічне положення закріплено сторонами в п.3 акту приймання-передачі рекламних щитів від 07.12.11р. Тому намагання відповідача покласти відповідальність за неодержання ним дозволу на позивача, вважає безпідставним.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зокрема, зазначив, що під час розгляду Житомирським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України його заяви щодо порушення ТОВ "ТВФ "Брек" законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, йому стало відомо, що згода на розміщення спеціальної конструкції і зовнішньої реклами: автомобільна дорога М-21 Житомир - Могілів - Подольський км 7+600 ліворуч надавалась ФОП ОСОБА_3 Державною службою автомобільних доріг України з 16.11.11р. по 16.11.14р. та в подальшому не продовжувалась, і, що згідно інформації Управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської ОДА рекламний засіб розміщений без відповідних дозвільних документів та наразі вирішується питання щодо його демонтажу (а.с.11-15).

Відповідач зазначив, що на момент укладання договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р., так і після 16.11.14р. у позивача були відсутні дозвільні документи на розміщення спеціальної конструкції та зовнішньої реклами і, що позивачем було приховано від відповідача інформацію про закінчення дії дозволу на розміщення зазначеної конструкції, що, на думку відповідача, з 16.11.14р. виводить відносини з приводу оренди поза межі правового поля.

Відповідач вважає, що позивачем, як власником наземних спеціальних конструкцій були допущені порушення вимог діючого законодавства, зокрема, п.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" та Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.12р. № 1135, оскільки розміщення рекламоносіїв не було узгоджено із Укравтодором та Житомирською ОДА, а також порушено ст.ст. 37, 38 Закону України "Про автомобільні дороги".

Порушення позивачем вищезазначених нормативно-правових актів, на думку відповідача, свідчить про протиправність дій позивача щодо надання з 17.11.14р. незаконно розміщеної конструкції в оренду для розміщення зовнішньої реклами та, відповідно, відсутність обов'язку відповідача по сплаті орендної плати.

Відповідач вважає, що згідно Технічних умов на встановлення спеціальної конструкції та зовнішньої реклами, виданих Службою автодоріг; ордеру на право виконання робіт; Технічних умов ОДР УДАІ УМВС - обов'язок отримання дозволу на розміщення рекламоносія та зовнішньої реклами покладається на позивача.

Відповідач також зауважив, що договір № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. про надання в оренду 4-х місць для реклами діяв до 31.12.11р., про що свідчать і щомісячні рахунки на оплату за 2011 рік в сумі 4000,00 грн.

В подальшому між сторонами укладено договір № 2 оренди місця для реклами від 10.01.12р. про надання в оренду 2-х місць для реклами, та з січня 2012 року позивач надсилала рахунки на оплату орендної плати в розмірі 2000,00 грн. в місяць.

Тому, у зв'язку з вищенаведеним, відповідач вважає, вимогу позивача про сплату орендних платежів за користування самовільно встановленого нею рекламоносія протиправною та безпідставною.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною службою автомобільних доріг України було опрацьовано технічно-правову документацію побудованих позивачем об'єктів - рекламних щитів вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский: км 5+870 праворуч та км 7+600 ліворуч, поза межами населеного пункту та надано відповідні висновки: № 0360 та № 0361 від 01.11.11р. (а.с.77-80).

16.11.11р. Службою автомобільних доріг України у Житомирській області за погодженням з Управлінням ДАІ МВС України позивачу надано Згоду № 0360 та Згоду № 0361 на розміщення спеціальних конструкцій і зовнішньої реклами на землях дорожнього господарства вздовж автомобільних доріг державного значення: М-21 Житомир-Могилів-Подільський: км 5+870 праворуч та км 7+600 ліворуч поза межами населених пунктів строком дії з 16.11.11р. по 16.11.14р. (а.с.76,81).

21.11.11р. Службою автомобільних доріг України у Житомирській області позивачу видано технічні умови на встановлення спеціальної конструкції і зовнішньої реклами біля вищевказаної автомобільної дороги (а.с.72-75).

24.11.11р. філією "Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський Облавтодор" позивачу видано ордер № 10 на право виконання робіт в межах смуги відчуження автомобільної дороги: М-06 Київ - Чоп, км 5 + 870 (праворуч) км 7+600 (ліворуч) по встановленню спеціальних конструкцій і зовнішньої реклами у строк з 24.11.11р. по 05.12.11р. (а.с.82).

Згідно Акта виконаних робіт від 05.12.2011 р. ФОП ОСОБА_3 прийняла від ФОП ОСОБА_5 згідно договору підряду від 05.10.2011 р. два горизонтальних рекламних щита 3000х6000 см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський 5+870 км праворуч та 7+600 км ліворуч (а.с. 136-139).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що рекламні щити вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский були встановлені ФОП ОСОБА_3, згідно відповідних дозволів, що надало їй право, в порядку Закону України "Про рекламу" використовувати їх для розміщення зовнішньої реклами, в тому числі, передавати в оренду з метою розміщення зовнішньої реклами іншими особами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно приписів статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Дана норма кореспондується з приписами статті 283 Господарського кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ)(ч.1 ст.760 ЦК України).

Так, матеріали справи вказують, що між сторонами виникли орендні правовідносини щодо оренди місць для реклами.

При цьому, як уже зазначалось вище, 10.10.11р. сторонами був укладений договір оренди місця для реклами № 118, згідно пп.1.1 якого, предметом договору є місця для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч та місця для реклами № 3 та № 4 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч (а.с.34-36).

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк , встановлений договором.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

За умовами п. 7.1, договір № 118 від 10.10.2011 р. діє до 31 грудня 2011р.

Пунктом 7.2 сторони визначили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

Умовами ст. 764 ЦК України визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк , який був раніше встановлений договором.

10.01.12р. сторонами було укладено договір № 2 оренди місця для реклами, за умовами якого предметом договору є місця для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч (а.с.149-151).

Згідно акта приймання-передачі від 10.01.2012 р.вищевказані місця були передані орендареві (а.с. 153).

Тобто, предметом договору оренди № 2 від 10.01.2012 р. є майно, яке, в тому числі, було і предметом договору оренди № 118 від 10.10.11 р.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір оренди № 118 від 10.10.11 р. в частині оренди місць для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч припинив свою дію.

Таким чином, правовідносини сторін в частині оренди місць для реклами на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч, слід оцінювати, виходячи з умов договору № 2 від 10.01.2012 р.

Відповідно до пп.7.1 та 7.2 цього договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.12р. Договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що між сторонами закінчилися орендні правовідносини та, що у порядку п.2.3 договорів оренди, дані об'єкти оренди були повернуті позивачу згідно відповідного акту.

Факт перебування рекламних щитів в оренді в ДП "Житомирський бронетанковий завод" відповідач підтвердив та погодився, що між сторонами мають місце орендні правовідносини. Зокрема, представник відповідача у додаткових письмових поясненнях від 01.06.17р. зазначив, що позивач з січня 2012 року надсилала рахунки на оплату орендної плати у розмірі 2000,00 грн. в місяць (а.с.148).

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача з листом від 26.04.17р. № 3 про розірвання договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. у зв'язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов'язань в частині сплати орендної плати та про повернення орендованих відповідачем рекламних щитів у строк до 08.05.17р. згідно акту прийому-передачі (а.с.38).

Відповідач у відповідь у листі від 05.05.17р. № 01.11/1614 зазначив, що питання щодо припинення договору оренди та подальшого повернення рекламних щитів згідно акту приймання-передачі може бути вирішено шляхом укладання додаткової письмової угоди до договору, або в судовому порядку (а.с.39,40).

Таким чином, станом на день подання позову та на день вирішення спору між сторонами продовжують діяти орендні правовідносини, як на підставі договору 118 від 10.10.2011 в частині оренди місць для реклами № 3 та № 4 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч, так і на підставі договору № 2 від 10.01.2012 р. в частині оренди місць для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч.

Пояснення представника позивача, з приводу того відповідачем при підготовці договору № 2 від 10.01.2012 р. некоректно викладено зміст п.1.1 та переплутано поняття "рекламного місця на щиті" (оскільки щити є двохторонніми) та поняття самого "двостороннього рекламного щита" не грунтуються на будь-яких доказах, на думку суду є лише припущеннями і не спростовують факт укладенння нового договору щодо оренди місць для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч.

Посилання позивача в рахунках та платіжних документах відповідача на договір № 118, не виключає існування правовідносин між сторонами за договором оренди № 2 від 10.01.2012 р.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 42000,00 грн. по сплаті орендної плати, яка виникла за період з серпня 2015 по квітень 2017 р., тобто за 21 місяць із розрахунку 2000,00 грн. в місяць.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1,5 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, за умовами пунктів 5.1 як договору оренди № 118 від 10.10.2011 р. так і договору № 2 від 10.01.12р. сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. без ПДВ.

За умовами п унктів 5.2 договорів орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

При цьому, п. 5.2 договору № 118 від 10.10.2011 зазначено, що орендна плата вноситься на підставі рахунку наданого орендодавцем. У п. 5.2 договору № 2 від 10.10.2012 р. сторони визначили, що приймання - передача послуг з оренди щитів для реклами здійснюється згідно Акту про надання послуг, який підписується орендарем та орендодавцем в кінці кожного місяця.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що позивачем в обгрунтування заявленого позову не було подано докази пред'явлення відповідачу рахунків на оплату, а також підписані сторонами акти про надання послуг з оренди щитів для реклами. За таких обставин відповідач не зобов'язаний здійснювати сплату орендних платежів (а.с.145-148).

Господарський суд вважає вказане заперечення відповідача безпідставним та необгрунтованим і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ч.5 ст.762 ЦК України.

Суд вважає , що наявність рахунків та актів про надання послуг не є визначальною умовою для здійсненння плати за оренду майна.

Визначальною умовою для проведення розрахунків, є вартість оренди, яка в даному випадку визначена сторонами у розмірі 1000,00 грн. за одне місце для реклами та строк проведення розрахунків, а саме до 10 числа наступного місяця.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв'язку з вищенаведеним, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та правомірними, однак лише в сумі 40000,00 грн.

Як наголошувалось вище, позивач просить стягнути заборгованість , яка виникла за 21 місяць за користування майном в період з серпня 2015 р. по квітень 2017 р.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду 18.04.2017 р., що вказує на те, що на день звернення до суду у відповідача був відсутній обов'язок провести розрахунки за квітень 2017 р., оскільки умовами договору визначено, що розрахунки проводяться до 10 числа наступного місяця.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2000,00 грн. за оренду в квітні 2017 р.

Щодо заперечень відповідача, з приводу того, що позивачем, як власником наземних спеціальних конструкцій були допущені порушення вимог діючого законодавства, зокрема, п.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" та Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.12р. № 1135, то останні не спростовують факт наявності між сторонами орендних правовідносин і не позбавляють відповідача від обов'язку належним чином виконанти договір в частині сплати орендних платежів

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню в сумі 40000,00 грн.

В частині стягнення 2000,00 грн. суд відмовляє за безпідставністю.

Сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області, вул.Дружби народів 1, ідентифікаційний код 07620094)

на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (12443, АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1):

- 40000,00 грн. заборгованості;

- 1600,00 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.07.17

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з пов.)

3- відповідачу за заявою (рек. з повід. про вруч.).