ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р.Справа № 922/1721/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Allengers Medical Systems Ltd. (Еленджерс Медікал Сістемз ЛТД.), Індія
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп", м. Харків
про стягнення 100000,00 $, що еквівалентно 2648000,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, дов. № 1/17 від 06.06.2017,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп", м. Харків (далі - відповідач) звернулось Allengers Medical Systems Ltd. (Еленджерс Медікал Сістемз ЛТД.), Індія (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 100000,00 доларів США, що еквівалентно 2648000,00 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару.

Відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

У Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зазначено, що місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп", станом на час розгляду справи, є: 61024, м. Харків, вул. Чайковська, б. 27.

На підставі викладеного, ухвалою господарського суду від 29.05.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 13.06.2017 о 11:00.

13.06.2017 позивач надав пояснення до позову (вх.№ 19531), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

13.06.2017 відповідач надав письмовий відзив (вх.№ 19458), в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що позивач пред'явив позов до неналежного відповідача, тому що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп" не було з позивачем договірних відносин, а товар, про який йдеться у позові, було придбано відповідачем у третьої особи - SLK TRADING LTD (Великобританія), розрахунки з якою здійснені повністю. Крім того, відповідач зауважив, що позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні 13.06.2017 була оголошена перерва до 03.07.2017 до 10:45.

Позивач правом на участь представника у судовому засіданні 03.07.2017 не скористався, причину неявки не повідомив, додаткових документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

У судовому засіданні 03.07.2017 представник відповідача підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що шляхом обміну електронними листами між позивачем та відповідачем був укладений зовнішньоекономічний договір, при цьому, сторони визначили предмет (асортимент, кількість), ціну та строки поставки.

На виконання умов вищезазначеного договору, Allengers Medical Systems Ltd. (Еленджерс Медікал Сістемз ЛТД.) здійснило поставку товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп" на загальну суму 119847,00 доларів США. Перелік та детальний опис поставленого товару міститься в Пакувальному листі із посиланням на інвойс AMSLF/EXP/71 від 22.09.2008. Поставка була здійснена змішаним типом транспорту, а саме з порту ОСОБА_2, Індія, кінцевий пункт призначення Харків, Україна. Поставка була здійснена в обмін на безвідкличний, трансферабельний та підтверджений акредитив.

Позивач наголошує, що факт поставки товару відповідачу підтверджується, зокрема наступними документами:

- Експедиторське свідоцтво про отримання вантажу від 15.10.2008;

- Вантажна митна декларація від 24.09.2008 із посиланням на інвойс AMSLF/EXP/71 від 22.09.2008;

- Коносамент №1101015 від 23.09.2008;

- Сертифікат походження товару від 22.09.2008.

Таким чином, позивач вважає, що між ним та відповідачем виникло зобов'язання, відповідно до якого покупець товару (відповідач) мав здійснити оплату продавцеві (позивачеві) доставленого товару.

Позивач зазначає, що він пред'явив на оплату відповідачеві рахунок-фактуру № AMSL/EXP/71 від 22.09.2008 на суму 119847,00 доларів США. Відповідач, в свою чергу, здійснив часткову оплату товару на загальну суму 19842,00 доларів США, внаслідок чого заборгованість останнього склала 100000,00 доларів США.

Про визнання відповідачем боргу у розмірі 100000,00 доларів США, на думку позивача, свідчить, зокрема, лист (на предмет підтвердження балансу позивача станом на 31.03.2014) з підписом та печаткою відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вже було зазначено, позивач вважає, що між ним та відповідачем був укладений зовнішньоекономічний договір, внаслідок чого у відповідача виникло зобов'язання, відповідно до якого покупець товару (відповідач) мав здійснити оплату продавцеві (позивачеві) поставленого товару.

В той же час, відповідач проти існування договірних відносин з позивачем заперечує та зазначає, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп" не було в минулому і немає на цей час договірних відносин із позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що надані позивачем документи не підтверджують існування у відповідача зобов'язання сплатити на користь позивача вартість товару зазначеного в спірних пакувальному листі та рахунку-фактурі, виходячи з наступного.

Так, у жодному з документів, які надав позивач, підприємство відповідача не фігурує у якості сторони за контрактом, зокрема:

- у спірному пакувальному листі підприємство відповідача вказано у якості одержувача вантажу, заявником (стороною за контрактом, власником вантажу) вказано підприємство SLK TRADING LTD, Великобританія;

- у рахунку-фактурі від 01.12.2007 наводяться аналогічні дані - підприємство відповідача вказано у якості одержувача вантажу, заявником (стороною за контрактом, власником вантажу) вказано підприємство SLK TRADING LTD, Великобританія;

- у рахунку на відправку на експорт підприємство відповідача також вказано у якості одержувача вантажу, заявником (стороною за контрактом, власником вантажу) вказано підприємство SLK TRADING LTD, Великобританія;

- у довідках про переказ валюти (у кількості 3-х на загальну суму 19847,00 доларів США) у якості платника вказано підприємство SLK TRADING LTD, Великобританія.

На підставі викладеного, твердження позивача про часткову сплату відповідачем боргу на загальну суму в розмірі 19842,00 доларів США не відповідає дійсності, оскільки платником зазначених коштів було SLK TRADING LTD, а не Товариство з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп".

Таким чином, надані позивачем документи свідчать, що заявником (замовником, покупцем) товару зазначеного в спірних пакувальному листі та рахунку-фактурі виступає SLK TRADING LTD, а не відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп", яке зазначено у якості одержувача вантажу.

При цьому, відповідач визнає, що товар, заборгованість за постачання якого намагається стягнути з позивач, дійсно було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "Технолоджі Груп" безпосередньо від позивача. Однак відповідач зазначає, що придбав цей товар за контрактом, який було укладено з вказаною вище SLK TRADING LTD, Великобританія, контракт №010/2008 від 08.07.2008.

Втім, пред'явити вищезазначений контракт на цей час відповідач не має можливості, оскільки по виконаним документам за вказаний період (2008 рік) вже минув строк зберігання, встановлений Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5 "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" (а також документом, що йому передував - Наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 №41 "Про затвердження Переліку типових документів"), а саме - 5 років для договорів (контрактів) та 3 роки для первинних бухгалтерських документів. У зв'язку із чим ці документи подано відповідачем на знищення, що підтверджується копією відповідного акту.

Крім того, відповідач зазначає, що розрахунки за товар, придбаний за контрактом №010/2008, укладеним з SLK TRADING LTD, Великобританія, були здійснені у повному обсязі. Оскільки виконані документи, за якими здійснювалися розрахунки, були знищенні, відповідачем у якості доказу був наданий акт від 20.01.2014 №140/20-31-22-01-07/31440166 "Про результати документальної планової перевірки ТОВ "ОСОБА_3, за період з 01 01.2012 по 31.12.2012" Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області. Так, у розділі Акту 3.1.1 "Доходи, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування" на сторінці 5 та у додатку №4 до Акту приведено стан розрахунків та існуючі заборгованості у взаємовідносинах з SLK TRADING LTD, Великобританія. Контракт №010/2008 у переліку контрактів, за якими існувала заборгованість станом на 31.12 2012, не значиться. При цьому, позивач взагалі відсутній у акті у якості кредитора відповідача.

Позивач вважає, що визнання відповідачем боргу у розмірі 100000,00 доларів США, підтверджується листом (на предмет підтвердження балансу позивача станом на 31.03.2014) з підписом та печаткою відповідача.

Втім, суд вважає вказаний доказ визнання відповідачем боргу у розмірі 100000,00 доларів США непереконливим, оскільки з наданої позивачем копії цього листа взагалі неможливо встановити зміст підпису, печатки та кому вони належать. Жодного іншого доказу в підтвердження визнання відповідачем боргу у розмірі 100000,00 доларів США позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування у відповідача зобов'язання сплатити на користь позивача вартість товару зазначеного в спірних пакувальному листі та рахунку-фактурі у розмірі 100000,00 доларів США.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Поряд з цим, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій останній просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Частиною третьою статті 267 зазначеного Кодексу передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, як це визначено частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України.

Враховуючи рекомендації, викладені у п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Таким чином, правила спливу позовної давності у цій справі суд не застосовує, оскільки судом встановлено, що позивач не довів належними і допустимими доказами порушення свого права, що і слугувало підставою для відмови у позові, а тому у суду відсутні підстави для відмови у позові у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 10.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_4