УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19.07.2017Справа № 910/11721/17

Суддя Щербаков С.О., розглянувши

позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВЕЛТЛІНЕР", 2) Фізичної особи ОСОБА_1, 2) Фізичної особи ОСОБА_2

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву з позовом до 1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер», 2) Фізичної особи ОСОБА_1 та 3) Фізичної особи ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору, розірвання договору, визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до п. 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600, 00 грн.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000, 00 грн.) За подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600, 00 грн.).

Відповідно до п. 2.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу Українитощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України чи частиною другою статті 208 Господарського кодексу України, судовий збір сплачується за ставками, передбаченими для позовних заяв немайнового характеру (п. 2.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Так, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву заявлено 2 (дві) вимоги немайнового характеру, а саме про визнання недійсним договору купівлі-продажу об?єкта незавершеного будівництва та про розірвання договору купівлі-продажу об?єкта незавершеного будівництва та 3 (три) вимоги майнового характеру, а саме про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу об?єкта незавершеного будівництва, визнання права власності на об?єкт незавершеного будівництва та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів сплати судового збору.

Одночасно з поданням позову, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначає, що згідно із пунктом 15 Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 року № 678, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву утримується за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, позивач вказує на те, що кошторисом на 2017 рік, який затверджено начальником Фонду державного майна України по місту Києву від 08.02.2017 року закладено 64 700, 00 грн. на сплату зокрема судового збору, проте станом на 18.07.2017 року кошти не надійшли, у зв?язку з чим у Регіонального відділення відсутні кошти на сплату судових витрат.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не визначено ціну позову, для встановлення судом того, у якому саме розмірі позивач просить відстрочити сплату судового збору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги викладені у клопотанні про відстрочення сплати судового збору обставини, у суду відсутні підстави вважати, що до ухвалення судового рішення у справі, як це встановлено у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», судовий збір буде сплачений позивачем у встановлених законом розмірах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 07.03.2017 справа № 910/9390/16.

Також, суд відзначає, що заявником не надано суду доказів на підтвердження існування передбачених законом обставин, які б свідчили про неможливість сплати судового збору на час подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення/відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування, передбачених ст. 8 Закону України "Про судовий збір" підстав для відстрочення сплати судового збору, а тому суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не дотримано вимог Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір" та не надано суду належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Приймаючи до уваги наведене, зважаючи на те, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд приходить до висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду.

Проте, суд звертає увагу заявника на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Позовні матеріали повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Щербаков С.О.