РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"05" липня 2017 р. Справа № 906/188/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі №906/188/17

за позовом приватного підприємства "Анастасія"

до закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі"

про стягнення 33465,84 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 року у справі №906/188/17 (суддя Машевська О.П.) задоволено позов приватного підприємства "Анастасія". Стягнуто із закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на користь приватного підприємства "Анастасія" 33465,84 грн. вартості сировини;1600,00 грн. судового збору.

В обґрунтування рішення, суд зазначив, зокрема, що право позивача на відшкодування вартості сировини, поставленої у листопаді - грудні 2015 року для ТДВ "ЖЛ" (), запис про яке виключено з ЄДР 27.11.2015р. на підставі судових рішень з одночасним відновленням запису в цьому реєстрі про ЗАТ "Житомирські Ласощі" (), яке його створило у 2010-2011 роках, підлягає судовому захисту за правилом ст. 1213 ЦК України, яким передбачено ефективний спосіб судового захисту порушеного права приватної власності на "майно". Посилаючись на приписи ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач закрите акціонерне товариство "Житомирські Ласощі" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 року у справі №906/188/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що при відновленні діяльності ЗАТ "Житомирські Ласощі", переходу будь-яких прав від ТДВ "ЖЛ" до ЗАТ "Житомирські ласощі" не відбулося, оскільки законодавством не передбачено зворотнє правонаступництво. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, що відображають факт переходу речей від ТДВ "ЖЛ" до ЗАТ "Житомирські Ласощі", в тому числі сировини купленої в ПП "Анастасія". Таким чином факт набуття майна відповідачем судом першої інстанції встановлено не було, що виключає застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому є законним та обґрунтованим, в результаті чого підлягає залишенню без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2011 року між приватним підприємством "Анастасія" та товариством з додатковою відповідальністю "ЖЛ" укладено договір №285, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити сировину для харчової промисловості (далі - продукція); номенклатура, асортимент, кількість найменування кожної партії визначатимуться згідно заявок покупця, які останній може передавати по телефону чи факсом (п. 2.1. договору).

Виходячи з положень пункту 1.1. вказаного договору, за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає, або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Пунктом 3.1. договору визначено, що продукція вважається переданою покупцеві з моменту фактичної передачі йому разом з необхідними супроводжуючими документами та підписання покупцем видаткової та податкової накладної продавця про прийняття цієї продукції. З цього моменту покупець набуває право власності на продукцію.

У п.11.1 договору № 285 сторони погодили, що останній укладено строком до 31.12.2011 року та у разі, якщо за десять календарних днів до закінчення дії цього договору жодна зі сторін не заявила про свій намір розірвати цей договір, останній вважається продовжений на наступний календарний рік.

26.11.2015 року ПП "Анастасія" (продавець) поставило ТДВ "ЖЛ" (покупець) за видатковою накладною № РН-0001492 мигдаль в кількості 90,720 кг на суму 36015,84 грн. (а. с. 14,15).

09.12.2015 року ПП "Анастасія" (продавець) поставило ТДВ "ЖЛ" (покупець) за видатковою накладною № РН-00011551 дріжжі SAF в кількості 10 кг на суму 1450,00 грн. (а. с. 13,16).

28.12.2015 року та 25.02.2016 року на рахунок ПП "Анастасія" (продавець) від ТДВ "ЖЛ" (покупець, ) надійшли кошти в загальній сумі 4000,00 грн. через банківську установу ПАТ "Фідобанк", р/р 5712 в якості оплати за сировину по договору № 285, що підтверджується банківськими виписками про рух коштів по рахунку позивача (а.с. 46- 47).

Таким чином, за поставлений товар у ТДВ "ЖЛ" перед ПП "Анастасія" згідно видаткових накладних №РН-0001492 та №РН-00011551 утворилась заборгованість на суму 33465,84 грн.

ПП "Анастасія" зверталось до господарського суду з позовом про стягнення з покупця ТДВ "ЖЛ" () залишку боргу в сумі 33465,84 грн. Однак ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.11.2016 року у справі №906/1150/16 було припинено провадження з підстав відсутності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань записів про покупця товару ТДВ "ЖЛ".

У звязку з вищенаведеним, ПП "Анастасія" звернулось з позовом до ЗАТ "Житомирські Ласощі" () з вимогою про стягнення коштів в сумі 33465,84 грн. як компенсації за безпідставно набуте майно, з посиланням на положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, відповідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Так, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, норма статті 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого (власника майна) поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Переглядаючи даний спір та оцінюючи можливість застосування до спірних правовідносин положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, колегія суддів приймає до уваги й те, що наведені норми законодавства направлені насамперед на захист порушених прав власника майна, яке вибуло з його володіння без достатньої правової підстави.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що майно, яке як вважає позивач безпідставно набуте відповідачем, вибуло з власності ПП "Анастасія" шляхом передачі (продажу) його у власність ТДВ "ЖЛ" за договором №285 від 24.10.2011 року, відповідно до п. 3.1. якого визначено, що продукція вважається переданою покупцеві з моменту фактичної передачі йому разом з необхідними супроводжуючими документами та підписання покупцем видаткової та податкової накладної продавця про прийняття цієї продукції. З цього моменту покупець набуває право власності на продукцію.

Наведені положення договору узгоджуються з ч. 1 ст. 334 ЦК України, відповідно до якої право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт передання майна від ПП "Анастасія" до ТДВ "ЖЛ" підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №РН-0001492 та №РН-00011551 (а. с. 13-14) та не заперечується позивачем. Таким чином, на момент звернення до суду з позовом про компенсацію вартості майна на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, позивач вже не був власником цього майна.

Суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що вищенаведене виключає можливість застосування до спірних відносин положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, оскільки вказані статті направлені на захист порушеного права саме власника майна, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення та задоволенні позовних вимог.

Окрім того, для застосування положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України до спірних правовідносинах суду першої інстанції необхідно було встановити сам факт набуття майна відповідача за рахунок позивача. Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували набуття чи збереження закритим акціонерним товариством "Житомирські Ласощі" майна, що було передано у власність від ПП "Анастасія" до ТДВ "ЖЛ" за договором №285 від 24.10.2011 року.

Таким чином, відсутність встановленого факту набуття відповідачем майна за рахунок позивача також виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, що як наслідок унеможливлює задоволення позову про стягнення з відповідача компенсації вартості майна в сумі 33465,81 грн.

Відповідно до п. 1, п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись, зокрема, на повному з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору.

Зазначених вимог судом першої інстанції повною мірою дотримано не було, оскільки, з огляду на предмет доказування в даному спорі, колегія суддів дійшла висновку про достатність, належність та допустимість наявних у справі доказів для підтвердження лише факту продажу позивачем вказаного в позовній заяві майна ТДВ "ЖЛ" та наявність у останнього заборгованості за отриманий товар в сумі 33465,84 грн., однак позивачем не було спростовано заперечення відповідача щодо факту набуття ЗАТ "Житомирські Ласощі" майна, переданого позивачем за договором купівлі-продажу у власність ТДВ "ЖЛ".

Таким чином, факт вибуття із власності позивача майна на підставі договору купівлі-продажу та відсутність факту набуття майна відповідачем за рахунок позивача, унеможливлюють задоволення заявлених позовних вимог про стягнення компенсації вартості майна, сформованих на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

За наведених обставин справи судова колегія вважає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку сукупності зібраних у справі доказів, внаслідок чого дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна карга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову, то відповідно судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі №906/188/17 задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі №906/188/17 скасувати та прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову приватного підприємства "Анастасія" - відмовити.

4. Стягнути з приватного підприємства "Анастасія" (10019, м. Житомир, вул. Івана Гонти, буд. 81, ) на користь закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" (10003, м. Житомир, вул. Щорса, будинок 67, ) 1760 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Житомирської області видачу судового наказу.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

7. Матеріали справи №906/188/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.