РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017Справа №910/6268/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА "ХЛІБ УКРАЇНИ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТИТАН"

про стягнення 59.016,75 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Завальнюк В.В. - за довіреністю від 28.03.2017 № 1/03;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА "ХЛІБ УКРАЇНИ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТИТАН" про стягнення 59.016,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання за договором поставки, укладеним між сторонами спору у спрощений спосіб в частині поставки товару неналежної якості, що призвело до завдання позивачу збитків в розмірі 59.016,75 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/6268/17. Розгляд даної справи призначено судом на 29.05.2017.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 29.05.2017 відклав розгляд даної справи на 19.06.2017.

Судове засідання, призначене на 19.06.2017 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Балац С.В. у відпустці.

Враховуючи вказане ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2017 справу № 910/6268/17 призначено до розгляду на 10.07.2017.

Ухвала про призначення справи до розгляду на 10.07.2017 надсилалася відповідачу на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов до суду не подав у зв'язку із чим, відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 10.07.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА "ХЛІБ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТИТАН" (далі - відповідач) із замовленням на поставку товару.

Відповідачем виставлений позивачу рахунок-фактуру від 19.04.2016 № Т-00001827 на оплату товару.

Вказаний рахунок був оплачений позивачем на суму 236.067,00 грн., відповідно до платіжних доручень від 22.04.2016 № 316 на суму 188.853,60 грн. та від 25.04.2016 № 317 на суму 47.213,40 грн.

Позивачем виставлено відповідачу заявку на погрузку від 22.04.2016 № 1654 із наступною номенклатурою:

- труба 100 Х 100 Х 4;

- труба 60 Х 60 Х 4;

- труба 40 Х 40 Х 4;

- лист 6;

- лист 4.

Як стверджує позивач, 28.04.2016 відповідачем був поставлений товар позивачу, який не відповідає заявленим вимогам, а саме: товщина труби поставленого товару мала 3 мм., в той же час, як мала бути 4 мм.

Таким чином поставлений товар у вигляді металопрокату мав би важити 15.450 кг., а поставлено 11.080 кг.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вказані вище обставини свідчать про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з купівлі-продажу товару, укладеного останніми у спрощений спосіб.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як стверджує позивач, у зв'язку з тим, що поставлений відповідачем товар виявився неналежної якості та не відповідав заявленим вимогам позивач звернувся до відповідача із вимогою від 11.05.2016 № 102, відповідно до якої вимагав у триденний строк усунути проблему шляхом заміни товару неналежної якості на товар належної якості.

Проте, відповідач у відповідь на вказану вище вимогу, листом від 17.05.2016 № 1705-1 повідомив про те, що товар був поставлений в чіткій відповідності до рахунку-фактури від 19.04.2016 № Т-00001827. В свою чергу, вимога про поставку труби товщиною 4 мм. позивачем у рахунку-фактурі від 19.04.2016 № Т-00001827 конкретизована не була, відтак зі сторони позивача має місце некоректне замовлення, а відповідачем товар поставлений у повній відповідності до супровідних документів.

Позивач повторно звернувся до відповідача із вимогою від 02.03.2017 № 87 про сплату коштів в розмірі 59.016,75 грн., оскільки у зв'язку із поставкою товару неналежної якості прямі збитки позивача становлять 59.016,75 грн. (236.067,00 грн./4 мм. Х 3 мм. = 177.050,25 грн.; 236.067,00 грн. - 177.050,25 грн.)

Однак вказана вище вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Спір між сторонами даного судового процесу, на думку позивача, виник внаслідок порушення відповідачем умов укладеного між сторонами спору Договору. Відповідачем здійснено поставку товару позивачу неналежної якості, що призвело до звернення останнього до господарського суду з метою захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача завданих збитків у розмірі 59.016,75 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Однак, позивачем не доведено факту поставки останньому товару неналежної якості належними та допустимими доказами, оскільки позивач не надав до суду жодного первинного документу (рахунок-фактура, видаткова накладна), який підтверджує поставку відповідачем та отримання позивачем товару конкретного найменування.

Приписами статті 672 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, що якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір:

1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару;

2) відмовитися від усього товару;

3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором;

4) прийняти весь товар.

У разі відмови від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, або пред'явлення вимоги про заміну цього товару покупець має право відмовитися від оплати цього товару, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення з позовом до відповідача про стягнення збитків за поставку товару неналежної якості, враховуючи відсутність первинних документів, які підтверджують таку поставку.

В свою чергу суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із вимогами про повернення сплаченої за товар грошової суми, або про заміну товару, враховуючи наявність первинних документів в обґрунтування поставки товару неналежної якості.

Підсумовуючи наведені вище фактів та обставин даного спору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 59.016,75 грн. у вигляді збитків, завданих позивачу в результаті поставки відповідачем товару неналежної якості є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту здійснення відповідачем поставки товару неналежної якості та не подано до суду жодного первинного документу в підтвердження викладених обставин.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 17 липня 2017 року

Суддя С.В. Балац