ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р.Справа № 922/1356/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Кобиченко Н.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція", м. Южноукраїнськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Укрспецсервіс", м. Харків
про стягнення 22095,44 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 577 від 26.07.2016 року

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 17/05 від 18.05.2017 року, ОСОБА_3, директор

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 22059,44 грн., з яких: 6005,40 грн. пені, 4162,16 грн. штрафа за прострочення поставки продукції понад 30 днів, 11891,88 грн. 20% штрафа від суми договору за односторонню відмову від своїх зобов*язань по договору.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції та у наданих письмових поясненнях підтримує заявленні позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні та у наданих письмових запереченнях проти заявлених позовних вимог заперечують, просять відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

18 серпня 2016 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (позивачем, покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Укрспецсервіс" (відповідачем. постачальником) було укладено договір на постачання товару № 53-123-11-16-02673.

Відповідно до пункту 1.1. договору на постачання товару № 53-123-11-16-02673 постачальник зобов*язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов*язання прийняти і сплатити сталь арматурну у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), що є невід*ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 2.1. договору на постачання товару від 18 серпня 2016 року загальна вартість товару складає: разом 49549,50 грн., крім того ПДВ 20%: 9909,90 грн. Всього 59459,40 грн.

Відповідно до пункту 3.2. договору на постачання товару № 53-123-11-16-02673 сторони визначили термін постачання по 31 грудня 2016 року.

Позивач вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Укрспецсервіс" не було виконано умови договору на постачання товару від 18 серпня 2016 року у повному обсязі та не поставлено продукцію на загальну суму 59459,40 грн. в строк до 31 грудня 2016 року.

Пунктом 4.1. договору на постачання товару № 53-123-11-16-02673 передбачена відповідальність відповідача за порушення термінів постачання у розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару, а у разі прострочення понад 30 днів, останній зобов*язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Позивач зазначає, що строк прострочення постачання товару на суму 59459,40 грн. станом на 10 квітня 2017 року складає 101 день.

Отже, позивач вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Укрспецсервіс" на виконання пункту 4.1. договору повинно сплатити позивачу пеню у розмірі 6005,40 грн. та штраф у розмірі 7% за прострочення поставки продукції понад 30 днів у розмірі 4162,15 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" на адресу відповідача була направлена претензія про допостачання продукції на суму 59459,40 грн. та сплату штрафних санкцій, яку останній залишив без відповіді.

Позивач вважає, що змістом претензії підтверджується, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" попередило відповідача, що невиконання вимог претензії є фактично односторонньою відмовою від договору.

Згідно пункту 4.4. договору на постачання товару від 18 серпня 2016 року, у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов*язань по договору, постачальник зобов*язаний сплатити покупцю штраф в розмірі 20% від суми договору, який складає суму у розмірі 11891,88 грн.

Разом з тим, суд оцінює критично та відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем порушено умови договору, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 12.1. договору на постачання товару № 53-123-11-16-02673 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом".

21 вересня 2016 року відповідачем на адресу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" через "Укрпошту" було направлено запит № 16/09-19 від 19 вересня 2016 року щодо реєстрації договорів (№53-123-11-16-02690 від 26 серпня 2016 року, № 53-123-11-16-02688 від 25 серпня 2016 року, № 53-123-11-16-02673 від 18 серпня 2016 року), який отримано позивачем 27 вересня 2016 року, що підтверджується копією поштового повідомлення.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 20 червня 2017 року відповіді на запит № 16/09-19 від 19 вересня 2016 року відповідачем не отримано.

17 лютого 2017 року відповідачем на електронну адресу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" направлено запит щодо реєстрації договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 20 червня 2017 року відповіді на запит від 17 лютого 2017 року відповідачем не отримано.

Судом встановлено, що у своєму листі № 16-09/19 від 21 вересня 2016 року відповідач доволі однозначно вказав на те, що умови договору щодо постачання товару будуть виконані ним після підтвердження реєстрації відповідних договорів, що є цілком разумним з огляду на положення пункту 12.1. укладеного сторонами договору й відповідає загальним засадам правоввого регулювання цивільних відносин (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що своїм листом № 16-09/19 від 21 вересня 2016 року відповідач правомірно зупинив виконання обов*язку постачання товару за договором у відповідності до приписів статті 538 Цивільного кодексу України. За таких підстав відповідач завідомо не може вважатись таким, що прострочив виконання договірного обов*язку у спірних правовідносинах.

Таким чином, позивач (покупець) повинен був вчинити дії щодо отримання товару, передбаченого договором, а саме повідомити продавця про дату реєстрації договору на постачання товару № 53-123-11-16-02673 від 18 серпня 2016 року в ДП "НАЕК "Енергоатом".

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору на постачання товару № 53-123-11-16-02673 від 18 серпня 2016 року, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою у позові, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_4