ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 справа № 908/24/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від 23.03.2017 (підписано 03.04.2017)
у справі № 908/24/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ", м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Движение", м. Мелітополь, Запорізька область
простягнення суми
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Мотор Січ", м. Запоріжжя (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Движение", м. Мелітополь, Запорізька область (Відповідач) про стягнення з відповідача 443 944,50 грн., які складаються з суми, що сплачена за поставлену продукцію в розмірі 403 585,75 грн. та штрафу в сумі 40 358,75 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.02.2016 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.10.2016 рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2016 у справі № 908/24/16 скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ "Мотор Січ" про стягнення з ТОВ Підприємство "Движение" заборгованості в розмірі 403 585,75 грн. та штрафу в розмірі 40 358,75 грн., в загальній сумі 443 944,50 грн. відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2016 рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 908/24/16 скасовано. Справу № 908/24/16 передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.03.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В судових засіданнях 26.06.2017 та 10.07.2017 оголошувалась перерва до 10.07.2017 та 12.07.2017 відповідно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, напав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.06.2017 надав пояснення, вважаючи доводи апеляційної скарги не обґрунтованими, але своїм правом присутності в судовому засіданні 12.07.2017 не скористувався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2010 між сторонами був укладений договір № 3449/10-Д(УЗ) на поставку продукції (далі Договір), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого позивач зобовязався виготовити та поставити, а відповідач прийняти та оплатити наступну продукцію (товар): спецпідшипники, вільні деталі. Розгорнута номенклатура (асортимент) продукції (товару) зазначається в специфікаціях, що є додатками до Договору та є його невідємними частинами.

Згідно п.п. 2.2, 2.4 Договору, позивач гарантує, що продукція (товар), яка поставляється відповідатиме ДСТУ, ТУ, ОСТ № ЕТУ 100, ТУ 3900-А та підтверджуватиметься документом якості заводу-виробника, а також копією сертифікату відповідності за ДСТУ 3498-96, затвердженою у встановленому порядку. Гарантійний строк продукції (товару) становить 24 місяці.

Пунктом 2.5 Договору встановлено, що у випадку недопоставки або виявлення виробничих дефектів в отриманій продукції (товарі), позивач здійснює допоставку продукції (товару), усунення дефекту або заміну на якісну продукцію (товар) в 30-денний строк за свій рахунок. Відповідач має право вимагати від позивача повернення сплачених за продукцію (товар) грошових коштів. Позивач зобовязаний повернути на рахунок відповідача суму оплати протягом 10 календарних днів.

Відповідно до п. 3.3 Договору, разом з продукцією (товаром) позивач направляє відповідачу рахунок-фактуру, документ якості заводу-виробника, засвідчений підписом із вказівкою прізвища та печаткою підприємства Постачальника із зазначенням дати, товарно-транспортну накладну, податкову накладну.

Згідно п. 5.1 Договору, форма розрахунків за заявлену партію продукції (товару) за фактом поставки протягом 10 днів.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% вартості забракованої продукції (товару), якщо не усуне дефект або не замінить забраковану продукцію на якісну у строк, передбачений п. 2.5 цього Договору.

Претензії щодо кількості та якості поставленої продукції (товару) можуть бути заявлені відповідачем позивачу протягом 30 днів з моменту виявлення невідповідності отриманої продукції (товару) документам (п. 9.4 Договору).

На виконання умов Договору відповідач поставив позивачу за накладними № 07 від 20.04.2011, № 09 від 22.04.2011, № 13 від 23.05.2011, № 14 від 25.05.2011, № 15 від 27.05.2011, № 16 від 28.05.2011, № 17 від 29.05.2011 товар підшипники 35-126128р на суму 755 382,89 грн. з ПДВ, а відповідач оплатив його, що підтверджується платіжними дорученнями № 7373 від 08.04.2011 на суму 220 982,40 грн., № 9466 від 28.04.2011 на суму 220 982,40 грн. та банківською випискою від 26.05.2011 на суму 313 418,09 грн.

Відповідачем 28.03.2013 та 11.07.2013 на заміну раніше поставлених підшипників поставоено позивачу нові підшипники 35-126128р у загальній кількості 21 шт. за видатковими накладними № 3 та № № 1, 2 відповідно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на, те що під час подальшої експлуатації ним були виявлені виробничі дефекти в продукції та в продукції, яка була поставлена на заміну, про що було складено рекламаційний акт № 201 від 13.11.2013.

Також позивач посилався на факт неодноразового звернення до відповідача з листами вих. № УЗ/16-33487 від 21.11.2013 та вих. № УЗ/16-34512 від 05.12.2013 про підтвердження отримання вищезазначених підшипників з підприємства позивача, а також на претензію № 714/СПО від 23.12.2013, щодо здійснення заміни поставленого товару неналежної якості або сплати збитків від браку в сумі 403 585,75 грн. До претензії позивачем був долучений рекламаційний акт № 201 від 13.11.2013.

Оскільки вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 403 585,75 грн., сплачених за поставлену забраковану продукцію та 40 358,75 грн. штрафу за поставку продукції неналежної якості на підставі п. 9.2 Договору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з ч.1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Відповідно до ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Приписами ст. 680 ЦК України передбачено право покупця предявити вимогу у звязку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право предявити вимогу у звязку з недоліками товару, які буди виявлені протягом цього строку.

Вимогами п.п. 6.2, 6.3 Договору сторони погодили, що у випадку виявлення нестачі або браку в отриманій продукції (товарі), відповідач негайно інформує в письмовій формі позивача про виявлену нестачу або неякісність продукції (товару) та запрошує представника позивача для участі в прийомці. У випадку відсутності протягом 3-днів представника позивача, приймання продукції здійснюється без останнього. Здача-приймання продукції (товару) за кількістю та якістю здійснюється відповідно до Інструкцій П-6 та П-7, затверджених Постановами Держарбітражу при Раді міністрів СРСР 15.06.1965 року та 25.04.1966 року відповідно.

Пунктом 1 Інструкції Держарбітражу при Радміні СРСР від 25.04.1966 року № П-7 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі Інструкція № П-7) встановлено, що вона застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки або іншими обовязковими для сторін умовами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю та комплектністю, а також тари під продукцією або товарами.

Оскільки підставою позовних вимог є поставка відповідачем неякісної продукції, що було виявлено під час подальшої експлуатації, а не під час приймання продукції (абз. 2, а.с. 5, т. 1), вимоги Інструкції № П-7 до виниклих правовідносин не застосовуються.

На підтвердження звернення до відповідача з вимогою про усунення недоліків товару, позивач посилається на листи № УЗ/16-33487 від 21.11.2013 та № УЗ/16-34512 від 05.12.2013, факт отримання яких відповідачем заперечується. Належних доказів направлення позивачем на адресу відповідача зазначених листів матеріали справи не містять, рекламаційний акт містить посилання на документ про виклик представника позивача № БВКМК-09/32429 від 13.11.2013, доказів отримання якого відповідачем також не надано

Судова колегія вважає безпідставними доводи позивача щодо належного доказу обізнаності відповідачем про виявлення позивачем факту неякісності отриманого товару, сам факт повернення поштового відправлення з відміткою про "закінчення строку зберігання" свідчить про невручення відповідачу цього повідомлення, це також не є доказом відмови відповідача від отримання відповідного повідомлення.

Умовами п. 2.4 Договору сторони передбачили дворічний гарантійний строк зберігання та придатності продукції.

Єдиним доказом неякісності саме поставленої відповідачем продукції є рекламаційний акт № 201 від 13.11.2013, проте він складений в односторонньому порядку та не може бути оцінений як належний доказ постачання неякісної продукції.

За змістом зазначеного рекламаційного акту № 201 від 13.11.2013, невідповідність якості підшипників 35-126128 р в кількості 21 шт. виявлена на "операції вхідного контролю" з метою перевірки відповідності продукції вимогам технічної документації.

Дата надходження цієї продукції на склад позивача зазначена 01.04.2013 та 23.07.2013 відповідно, отже на момент складання рекламаційного акту продукція вже була прийнятою згідно даних відповідних накладних.

Крім того, за змістом п. 14 Акту, невідповідність виникла перед "постановкой на изделие", при цьому будь-яких зазначень щодо розкриття тари або відповідної упаковки акт не містить.

Сам зміст акту свідчить про відсутність на момент його складання досліджень щодо причин виникнення дефектів, а отже й доказом вини постачальника в наявності виниклих дефектів, зокрема, кількісних корозійних раковин по біговій доріжці не є.

Інших доказів неякісності отриманого товару позивачем не надано, клопотання про його забезпечення в тому числі, шляхом призначення судової експертизи не заявлено.

Також на даний час не уявляється можливим встановити вартість поставленого товару, який позивач вважає неякісним, оскільки вартість спірних підшипників вказана у специфікаціях № 10 від 10.05.2011, № 11 від 08.06.2011 та № 18 від 05.06.2013 до Договору, проте накладні № 3 та № 2 взагалі не містять ціни товару, а у специфікаціях, підписаних сторонами до Договору, вартість підшипників 35-126128р є різною: 17 856,00 грн. (специфікація № 10 від 10.05.2011), 18 130,00 грн. (специфікація № 11 від 08.06.2011) та 23 577,95 грн. (специфікація № 18 від 05.06.2013р.).

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних поставки відповідачем неякісного товару, що було б законною підставою до стягнення спірної суми, що була внесена позивачем за відповідний товар.

Належних доказів, що товар не відповідає стандартам виробника позивачем не надано.

Судова колегія вважає безпідставними доводи скаржника щодо не призначення судом першої інстанції експертизи спірної продукції, оскільки в матеріалах справи відповідне клопотання сторін відсутнє.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми, сплаченої за поставлену продукцію в розмірі 403 585,75 грн. та штрафу в сумі 40 358,75 грн. є вірним.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 23.03.2017 року у справі № 908/24/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.03.2017 року у справі № 908/24/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3