ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 справа № 908/367/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від10.05.2017 (підписано 15.05.2017)
у справі№ 908/367/17 (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МП "ПМК", м. Запоріжжя
доПриватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя
простягнення 8 283,67 грн. пені, 12 233,10 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 5921,15 грн. 3 % річних
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "МП "ПМК", м. Запоріжжя (Позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 8 283,67 грн. пені, 12 233,10 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 5 921,15 грн. 3 % річних та витрат за оплату послуг адвоката в сумі 4 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.05.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 921,15 грн. 3% річних, 12 233,10 інфляційних, 3 000,00 грн. витрат за оплату послуг адвоката та 1 098,68 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині стягнення 3 000,00 грн. витрат за оплату послуг адвоката та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на необґрунтований висновок суду щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу без участі представників сторін, що не скористались правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2014 та 04.12.2014 між сторонами були укладені договори поставки № № 140448 (далі Договір-1) та 140466 (далі Договір-2).

Вбачається, що умови Договорів є аналогійними.

За умовами п. 1.1 Договорів, позивач зобов'язався у 2014 році поставити (передати у власність) відповідачу товари, зазначені в специфікаціях - додатку (ах) до договорів, а відповідач прийняти і оплатити такі товари на умовах зазначених договорів.

Вимогами п. 4.2 Договорів встановлений строк оплати поставленого товару протягом 90 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі товару та отримання відповідачем оригіналу рахунку на оплату товарів.

На виконання умов Договорів сторонами були підписані Специфікації на загальну суму разом з ПДВ 230 562,00 грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними на загальну суму 169 904,22 грн.: № РН-347 від 03.12.2014 на суму 103 343,34 грн., № РН-348 від 10.12.2014 на суму 66 560,88 грн., засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Зазначені обставини також встановлені Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.06.2016 у справі № 908/3641/15, яка набрала законної сили, зокрема, щодо факту укладення Договорів, належного виконання позивачем своїх зобовязань з поставки відповідачу товару за спірними накладними, отримання його останнім без претензій та зауважень, а також встановлений момент порушення права позивача на отримання оплати за спірний товар після перебігу 90-денного строку (банківських днів) з дати підписання актів прийому-передачі товару, тобто з 05.12.2014 за Договором-1 та з 12.12.2014 за Договором-2.

Згідно до ст. 35 ГПК України, факти встановленні рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 8 283,67 грн. пені, 12 233,10 грн. інфляційних втрат та 5 921,15 грн. 3% річних за прострочення .

Позивач вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 283,67 грн.: за період з 13.06.2015 по 17.10.2015 в розмірі 4965,63 грн. за Договором-1; за період з 13.06.2015 по 23.10.2015 в розмірі 3 318,04 грн. за Договором-2.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 7.2.1 Договору передбачено, що відповідач у разі порушення строків оплати отриманого товару сплачує позивачу пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність. Згідно положень коментованої статті до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Щодо висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 8 283,67 грн. у звязку із застосуванням строків позовної давності, встановлених вимогами ч. 2 ст. 258 ЦК України, то оскільки зазначена сума заявлена позивачем після збігу строку позовної давності, судова колегія вважає його вірним. Відповідне клопотання про застосування строку позовної давності заявлено відповідачем протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 3% річних у розмірі 5 921,15 грн. за період з 13.06.2015 по 10.08.2016 та інфляційні втрати у розмірі 12 233,10 грн. за період з червня 2015 року по липень 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 921,15 грн. за період з 13.06.2015 по 10.08.2016 та інфляційних втрат у розмірі 12 233,10 грн. за період з червня 2015 року по липень 2016 року, судова колегія вважає його вірним.

За змістом ст. 44 Господарського процесуального кодексу України витрати з оплати послуг адвоката відносяться до складу судових витрат, які підлягають розподілу у загальному порядку, встановленому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

В матеріалах справи наявні договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 1/ю від 17.02.2017, акт приймання-передачі наданих послуг від 28.04.2017 до вказаного договору, платіжне доручення № 73 від 20.02.2017 на суму 4 000,00 грн., що підтверджують факт понесення відповідних витрат на послуги адвоката саме у звязку з розглядом даної справи.

Доводи відповідача, що понесення позивачем витрат на послуги адвоката не підтверджено матеріалами справи через те, що в платіжному дорученні міститься посилання на договір № 1/ю від 17.01.2017, тоді як наданий позивачем договір має дату 17.02.2016 судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявна копія додаткової угоди № 1 від 25.04.2017 до договору № 1/ю від 17.02.2017, зі змісту якої вбачається, що сторонами було допущено технічні помилки в преамбулі договору зазначено рік 2016, тоді, як договір укладався саме 17.02.2017, а також у п. 1.1. договору міститься посилання на договори поставки № 140448 від 25.11.2014 та № 140466 від 04.12.2014, однак помилково зазначена фраза: "несвоєчасна оплата за поставлене електрообладнання".

Що стосується посилання відповідача на той факт, що адвокат зареєстрований як приватний підприємець, суд зазначає наступне. До складу судових витрат входять витрати зі сплати послуг адвоката (ст. 44 ГПК України). Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами. При цьому, ані ст. 44 ГПК України, ані Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не ставлять в залежність можливість стягнення судових витрат у вигляді сплати послуг адвоката з можливістю та неможливістю перебування адвоката у статусі приватного підприємця.

Приймаючи до уваги ціну позову 26 437,92 грн., складність справи та час, який міг витратити на підготовку матеріалів позовної заяви кваліфікований фахівець, присутність адвоката в судових засіданнях, співрозмірність зазначеної до стягнення суми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтований розмір витрат за послуги адвоката по даній справі складає 3 000,00 грн., є вірним.

Згідно до вимог ч. 6 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при винесенні рішення у справі суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу витрат за послуги адвоката з урахуванням результату розгляду справи, всупереч вищенаведеним нормам.

Виходячи з вищенаведеного, судове рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат за послуги адвоката з суми "3 000,00 грн." на суму "2 060,02 грн.", на підставі п.4 ч.1 ст.104 ГПК України через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В іншій частині рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по оплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги відносяться на відповідача, оскільки саме внаслідок його неправомірних дій виник спір.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.05.2017 у справі № 908/367/17 змінити в частині розміру стягнення судових витрат за послуги адвоката з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МП "ПМК", м. Запоріжжя з суми "3 000,00грн." на суму "2 060,02грн.".

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 10.05.2017 у справі № 908/367/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3