ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 910/20787/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Шевчук С.Р.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Національного банку України

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2017 року

у справі № 910/20787/16

господарського суду міста Києва

за позовом Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про стягнення 47 512 685,25 грн.

за участю представників:

позивача: Кузьменко Ю.С.

відповідача: 1) Коваленко М.Ю., 2) Шпак Т.Г.

третьої особи: 1) Костюченко І.В., 2) Герасименко Т.В.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання відповідача перерахувати позивачу грошові кошти в сумі 47 512 685,25 грн., що за офіційним курсом гривні до долару США, установленим НБУ станом на 09 листопада 2016 року, складає 1 858 868,75 доларів США, отриманих ПАТ "Дельта Банк" від погашення заставлених цінних паперів згідно з договором застави Державних облігацій України № 132/04-14ДОУ від 21 листопада 2014 року, а саме: державних облігацій України з наступними характеристиками: міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA в кількості 1 775 шт., номінальною вартістю 1000,00 грн за 1 шт., балансовою вартістю 15 297,53 грн. за 1 шт. та з датою погашення 27 травня 2015 року.

В обґрунтування вимог позивач послався на те, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п. 1.31. глави 1 розділу ІІІ та п. 2.21. глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05 липня 2012 року, зобов'язаний перерахувати на користь позивача, як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою, грошові кошти, отримані в результаті погашення цінних паперів, які є предметом застави згідно із договором застави, і такі кошти мають бути використані для позачергового задоволення його вимог заставодержателя, однак, безпідставно відмовляє у вчиненні таких дій.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12 січня 2017 року (суддя: Привалов А.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2017 року (склад колегії суддів: Жук Г.А. - головуючий, Дикунська С.Я., Мальченко А.О.) в позові відмовлено повністю.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що права позивача не порушені, оскільки вимоги Національного банку України були визнані та акцептовані відповідачем в процедурі ліквідації ПАТ "Дельта Банк", докази оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення вимог кредиторів, як це передбачено статтею 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відсутні і такі вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". За висновком судів, в діях уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" відсутні порушення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки уповноважена особа Фонду не зобов'язана була перераховувати кредиторам кошти, які надійшли від погашення переданих в заставу цінних паперів під час дії тимчасової адміністрації, а зобов'язана була лише обліковувати такі грошові кошти на окремому аналітичному рахунку, що і було здійснено. Обов'язок перерахувати кредиторам кошти, які надійшли від погашення цінних паперів, переданих в заставу, відповідно до п. 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05 липня 2012 року, існує в уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку виключно у випадку, якщо такі кошти надійшли в період ліквідації банку, а у спірних правовідносинах державні облігації України, передані в заставу за договором №132/04-14/ДОУ від 21 листопада 2014, були погашені в період тимчасової адміністрації.

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Національний банк України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду господарського суду міста Києва від 12 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2017 року і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 23 квітня 2014 року між Національним банком України (кредитор, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позичальник, відповідач) укладено кредитний договір №132/04-14/КТ, відповідно до п. 1.1. якого в редакції Додаткового договору №1 від 21 листопада 2014 року, кредитор надає позичальнику стабілізаційний кредит на суму 412 285 388,00 грн. на строк з 23 квітня 2014 року по 22 вересня 2015 року (включно). Процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні півтори облікової ставки Національного банку України та становить 21,0% процентів річних. Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору в редакції Додаткового договору №3 від 02 березня 2015 року повернення кредиту здійснюється за наступним графіком 10 червня 2015 року здійснюється погашення у сумі 29 200 000,00 грн; 20 серпня 2015 року - у сумі 217 400 000,00 грн, 22 вересня 2015 року - у сумі 165 685 388,00 грн.

На виконання умов зазначеного кредитного договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером № (#812434001) від 23 квітня 2014 року

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за зазначеним вище кредитним договором та будь-якими додатковими угодами (договорами), додатками, змінами та доповненнями до нього 21 листопада 2014 року між Національним банком України (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець) укладено договір застави державних облігацій України 132/04-14/ДОУ (далі за текстом - договір застави), відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу заставодержателю державні облігації України загальною вартістю 26 795 826,00 грн. з наступними характеристиками: міжнародний ідентифікаційний номер - UA, кількість - 1 775 шт., номінальна вартість - 1 000,00 доларів США. за 1 шт., балансова вартість - 15 297,53 грн. за 1 шт., дата погашення - 27 травня 2015 року;

Згідно з п. 1.3. договору застави, за рахунок застави, вимоги заставодержателя задовольняються повністю, включаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, пеню та інші витрати заставодержателя, пов'язані з виконанням грошового зобов'язання заставодавця в повному обсязі.

Управлінням депозитарної діяльності Національного банку України проведено операції з погашення зазначених вище облігацій, в результаті чого Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" було виплачено 1 858 868,75 доларів США, що підтверджується одновалютним меморіальним ордером № 19 (#994996701) від 26 травня 2015 року.

03 березня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року та № 71 від 08 квітня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку та запроваджено в банку тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, який відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 147 від 03 серпня 2015 року був подовжений по 02 жовтня 2015 року включно.

Таким чином, погашення заставлених облігацій відбулось в період дії тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління НБУ № 664 від 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Дельта Банк".

28 жовтня 2015 року Національний банк України в межах ліквідаційної процедури ПАТ "Дельта Банк" звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" із заявою № 18-02012/81701 про визнання його кредиторських вимог на загальну суму 9 368 737 335,89 грн., в якій послався на наявність заборгованості ПАТ "Дельта Банк" перед НБУ за низкою кредитних угод, в т.ч. і за зазначеним вище кредитним договором.

Розглянувши зазначену заяву, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" направила Національному банку України електронне повідомлення № 3032 про акцептування його вимог в сумі 9 344 571 307,23 грн. з віднесенням їх до сьомої черги кредиторських вимог.

09 вересня 2016 року Національний банк України звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. з листом № 12-0004/75921, в якому просив перерахувати Національному банку України грошові кошти від погашення цінних паперів, що перебувають в заставі НБУ на підставі зазначеного вище договору застави. Однак, Уповноваженою особою Фонду в листі № 7674 від 16 вересня 2016 року було відмовлено у задоволенні вимог Національного банку України з огляду на відсутність правових підстав для перерахування Національному банку України грошових коштів, отриманих від погашення цінних паперів, яке відбулось 27 травня 2015 року, тобто під час здійснення процедури тимчасової адміністрації в банку.

Відмова Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" в перерахуванні грошових коштів від погашення цінних паперів в сумі 1 858 868,75 доларів США на користь Національного банку України стала підставою для звернення НБУ з позовом у даній справі.

Як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, спеціальними для застосування є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05 липня 2012 року затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі за текстом - Положення), яке відповідно до п. 1.1. глави 1 розділу І Положення розроблено на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про банки і банківську діяльність" та встановлює порядок прийняття рішень та вчинення дій Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку банку, який визнаний неплатоспроможним рішенням Національного банку України. Метою даного положення згідно з п. 1.5. глави 1 розділу І є врегулювання процесу виведення окремого неплатоспроможного банку з ринку відповідно до Закону. У процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку Фонд виконує функції тимчасового адміністратора або ліквідатора неплатоспроможного банку.

Таким чином, як обґрунтовано зазначено судами, під час здійснення процедури виведення банку з ринку правове регулювання діяльності банку, Уповноваженої особи Фонду щодо задоволення вимог кредиторів, оплати витрат та здійснення платежів, вчинення інших дій здійснюється на підставі норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05 липня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як встановлено судами, 03 березня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року та № 71 від 08 квітня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку та запроваджено в банку тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, який відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 147 від 03 серпня 2015 року був подовжений по 02 жовтня 2015 року включно.

При цьому, погашення заставлених облігацій відбулось 26 травня 2015 року, тобто в період дії тимчасової адміністрації.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 зазначеного Закону, якою врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до п. 1.31. Положення (в редакції яка діяла у період тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банку" та в період погашення заставних облігацій - 26 травня 2015 року, Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли від погашення цінних паперів, переданих в заставу НБУ.

Врахувавши наведене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що під час тимчасової адміністрації, запровадженої в банку, перерахування Національному банку України грошових коштів, отриманих від погашення цінних паперів, було неможливим в силу вимог закону. Положення чинного законодавства передбачали лише обов'язок Уповноваженої особи здійснювати облік на окремому аналітичному рахунку коштів, які надійшли від погашення цінних паперів, переданих в заставу НБУ. Чинне законодавства не містить норм, які б надавали Уповноваженій особі право вчиняти дії з перерахування таких коштів кредиторам банку, зокрема НБУ, вимоги яких забезпечені заставою цінних паперів.

При цьому судами встановлено, що отримані публічним акціонерним товариством "Дельта банк" грошові кошти від погашення державних облігацій під час тимчасової адміністрації були обліковані Уповноваженою особою відповідно до вимог чинного законодавства на окремому аналітичному рахунку.

Судами також встановлено, що на підставі постанови правління НБУ №664 від 02 жовтня 2015 року було відкликано банківську ліцензію в АТ "Дельта Банк" та з 05 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначені в статті 46 зазначеного Закону, частиною другою якої передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються усі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

41) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. (ч. 3 ст. 46 Закону)

Таким чином, запровадження у банку процедури ліквідації унеможливлює стягнення з банку, що ліквідується, коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Положеннями ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Судами встановлено, що Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" за заявою Національного банку України № 18-02012/81701 від 28 жовтня 2015 року були акцептовані кредиторські вимоги Національного банку України в сумі 9 344 571 307,23 грн., в т.ч. і за зазначеним вище кредитним договором, з віднесенням їх до сьомої черги кредиторських вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Однак, як вірно встановлено судами, докази оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення вимог кредиторів, що передбачено статтею 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Судами встановлено, що 09 вересня 2016 року (після закінчення визначеного Законом 30-денного строку на приймання вимог кредиторів) Національний банк України звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. (листом № 12-0004/75921 від 09 вересня 2016 року) з вимогою про перерахування грошових коштів від погашення цінних паперів, що перебувають в заставі НБУ на підставі зазначеного вище договору застави, в задоволення якої Уповноваженою особою Фонду відмовлено. Зазначена вимога також є предметом спору у даній справі. При цьому, позивач посилається на те, що його вимоги мають бути задоволені у першу чергу, як вимоги забезпечені заставою цінних паперів.

Однак, вимоги про звернення стягнення на предмет застави позивачем до відповідача не заявлялись, а заявлені Національним банком України вимоги у цій справі є вимогами про перерахування коштів, виконання яких банком, який перебуває в стані припинення поза процедурою та порядком, встановленим положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим, оскільки введення у банку тимчасової адміністрації та запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом. Задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема статтею 52 Закону.

При цьому, позивач помилково поєднує поняття права вимоги й права звернення на предмет застави, оскільки право вимоги в контексті правовідносин між Національним банком України та АТ "Дельта Банк" є правом на отримання грошових коштів за зазначеними вище кредитними договорам, а право звернення на предмет застави відповідно до норм чинного цивільного законодавства України є правом на переважне задоволення права вимоги у випадку порушення основного зобов'язання. Однак, право звернення на предмет застави не було реалізовано позивачем.

Умовами договору застави державних облігацій України № 132/04-14/ДОУ від 21 листопада 2014 року не передбачено право Національного банку України, як заставодержателя, стягнути грошові кошти без звернення стягнення на предмет забезпечення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції чинній на момент запровадження процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, наведеною нормою закріплено право заставодержателя - кредитора неплатоспроможного банку, задовольнити в позачерговому порядку свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави у відповідності до договору та вимог закону або у випадку продажу майна Фондом шляхом отримання коштів від реалізації такого майна. Тобто дана норма визначає порядок задоволення вимог у разі якщо предмет застави ще існує.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, державні облігації України, які були передані в заставу за договором №132/04-14/ДОУ від 21 листопада 2014 року, були погашені ще в період тимчасової адміністрації, тобто застава була припинена ще до моменту запровадження процедури ліквідації банку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що в діях уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" щодо відмови у задоволенні вимоги НБУ про перерахування грошових коштів, отриманих від погашення цінних паперів відсутні порушення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а права позивача не є порушеними.

Крім того, слід наголосити на тому, що, як зазначалось вище, права позивача є захищеними, оскільки його кредиторські вимоги були акцептовані відповідачем та включені до сьомої черги кредиторських вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій пунктів 1.31., 2.21. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 5 липня 2012 року, оскільки нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу та регулює порядок і процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, його ліквідацію, зокрема, порядок формування ліквідаційної маси, визначення черговості задоволення вимог кредиторів та порядок їх задоволення, є саме Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи. Розглянувши справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив прийняте рішення без змін.

Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2017 року у справі № 910/20787/16 залишити без змін.

Головуючий І.А. Плюшко

Судді С.Р. Шевчук

С.С. Самусенко