ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Справа № 925/1173/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий, суддяЯценко О.В.,
суддівБакуліна С.В., Данилова М.В.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиЗаступника прокурора міста Києва
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017
у справі№ 925/1173/16
Господарського судуЧеркаської області
за позовомЗаступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моринської сільської ради
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаВідділ Держгеокадастру у Корсунь-Шевченківському районі
провнесення змін до договору оренди земельної ділянки
в засіданні взяли участь представники:

- Генеральної прокуратури України: - позивача:Доценко Т.О. не з'явися
- відповідача:не з'явися
ВСТАНОВИВ:

Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моринської сільської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про внесення до договору про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010, який зареєстрований у Корсунь-Шевченківському відділі ДЗКО за №06 від 01.09.2010 наступні зміни:

- пункт 5 договору викласти в наступній редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, згідно витягу з технічної документації нормативної грошової оцінки земель села Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області становить 1 320 673,19 грн.";

- пункт 9 договору викласти в наступній редакції: "Річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки, що становить 39620,19 грн.".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.11.2016 (суддя Потапенко В.В.) в позові відмовлено.

Суд вважав, що прокурор та позивач не довели обґрунтованість заявленого позову та наявність правових підстав для його задоволення, оскільки проект змін до Договору позивачем відповідачу не направлявся, тоді як підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором і тільки у разі недосягнення згоди щодо зміни договору заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 (судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.) рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2016 скасовано.

Прийнято нове рішення суду яким позов заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моринської сільської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки - задоволено частково.

Внести зміни до пункту 9 договору оренди земельної ділянки про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010 року, укладеного між Моринською сільською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, який зареєстрований у Корсунь-Шевченківському відділі ДЗКО за №06 від 01.09.2010 року, виклавши його у наступній редакції: "Річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки, що становить 13 865,72 грн.".

В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційний господарський суд в обґрунтування своїх висновків навів, зокрема такі мотиви: «… запропонований позивачем розмір орендної плати за спірну земельну ділянку визначено у межах граничних розмірів такого платежу, передбачених статтею 288 Податкового кодексу України, а саме: встановлено його на рівні мінімально допустимого розміру, передбаченого законом, і такі зміни умов договору зумовлені імперативними приписами чинного законодавства, колегія судів апеляційного господарського суду вважає, що позовна вимога прокурора в частині внесення змін до пункту 9 спірного договору з визначення розміру орендної плати виходячи з 3% від її нормативної грошової оцінки, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню»; « … враховуючи, що Моринською сільською радою нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки у розмірі 1320673,19 грн. не затверджувалась, рішення з цього приводу не приймалось, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позовні вимоги заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури про внесення змін до пункту 5 договору про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010 року, щодо визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно витягу з технічної документації нормативної грошової оцінки земель села Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області у розмірі 1 320 673,19 грн., задоволенню не підлягають».

Прокурор не погодився з судовими рішеннями та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати з підстав порушення та неправильного застосування норм матеріального (ст. ст. 271, 288 Податкового кодексу України, ст. ст. 20, 23 Закону України «Про оцінку земель») та норм процесуального права (ст. ст. 2, 43 Господарського процесуального кодексу України), в частині відмови в позові прийняти нове рішення яким позов заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури задовольнити, а саме пункт 9 договору оренди земельної ділянки про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010, укладеного між Моринською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який зареєстрований у Корсунь-Шевченківському відділі ДЗКО за №06 від 01.09.2010 викласти в наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, згідно витягу з технічної документації нормативної грошової оцінки земель села Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області становить 1 320 673,19 грн.»; пункт 4 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 у справі № 925/1173/16 змінити та викласти пункт 9 договору оренди земельної ділянки про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010, укладеного між Моринською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який зареєстрований у Корсунь-Шевченківському відділі ДЗКО за №06 від 01.09.2010 в наступній редакції: «Річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки, що становить 39 620,19 грн.».

Прокурор, посилаючись на норми, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (ст. 288 Податкового кодексу України); розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (ст. 288.5.1 Податкового кодексу України), вважає, що в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судом не враховано, що відповідно до норм чинного законодавства відповідач повинен сплачувати орендну плату в розмірі не менше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 1 320 673, 19 грн., а отже мінімальний розмір орендної плати має становити 39 620, 19 грн.

Крім того, з урахуванням положень ст. ст. 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» прокурор доводить, що рішення Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 27.06.2014 № 37-1 /VI та витяг Управління Держгеокадастру у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.09.2016 є належними доказами на підтвердження зміни нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору оренди.

Відповідач у відзиві проти доводів скарги заперечив, вважає, що у суду немає підстав для застосування нормативної грошової оцінки населеного пункту, просить касаційну скаргу відхилити, постанову апеляційного господарського суду залишити без зміни.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Бакуліної С.В., Данилова М.В. касаційна скарга заступника прокурора міста Києва прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року між Моринською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі загальною площею 8,3009 га (в тому числі: 7,6345 га - ставок, 0,1045 га - ГТС, 0,5619 га - сіножаті), яка знаходиться в адмінмежах с. Ситники Моринської сільської ради (далі - договір). Договір зареєстровано у Корсунь-Шевченківському районному відділі ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.09.2008 року за №16. Договір укладено на 20 років (пункт 8 Договору).

Згідно пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки 378854,74 грн.

Згідно пункту 9 договору річна орендна плата в період з 18 липня 2009 року та подальші роки становить 7577, 09 гривень (з розрахунку 2 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки).

Згідно пункту 36 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується в судовому порядку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2010 року сторонами договору було укладено договір про внесення змін до договору оренди. Згідно даного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки 462190,66 грн. Згідно пункту 9 договору річна орендна плата в період з 01 червня 2010 року становить 4621, 91 гривень з розрахунку 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки). Цей договір про внесення змін зареєстровано у Корсунь-Шевченківському районному відділі ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.09.2010 року за №06. Згідно пункту 36 договору про внесення змін зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується в судовому порядку.

Позов заявлений у зв'язку із законодавчою зміною граничної мінімальної ставки, на підставі якої обчислюється розмір орендної плати за землю.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з п. 2.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Оскільки відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею Господарського кодексу України. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Проаналізувавши положення зазначеного законодавства України, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла правомірного висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Згідно з позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 20.11.2012 року у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року надсилання відповідачу пропозиції про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Судом встановлено, що розмір орендної плати (3%), який запропоновано позивачем, визначено у межах граничних розмірів платежу за оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності, передбачених статтею 288 Податкового кодексу України. Так, вказаний розмір був встановлений на рівні мінімально допустимого рівня орендної плати, встановленого вищезазначеної нормою Податкового кодексу України, у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки вищезазначеної земельної ділянки. Даний розмір також узгоджується з приписами статті 21 Закону.

Таким чином, оскільки сторонами у договорі оренди земельної ділянки передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, та між сторонами не досягнуто згоди щодо зміни умов договору оренди землі в частині визначення розміру орендної плати судова колегія апеляційної інстанції дійшла обґрунтованого висновку, що законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Враховуючи те, що запропонований позивачем розмір орендної плати за спірну земельну ділянку визначено у межах граничних розмірів такого платежу, передбачених статтею 288 Податкового кодексу України, а саме: встановлено його на рівні мінімально допустимого розміру, передбаченого законом, і такі зміни умов договору зумовлені імперативними приписами чинного законодавства, колегія судів апеляційного господарського суду вважає, що позовна вимога прокурора в частині внесення змін до пункту 9 спірного договору з визначення розміру орендної плати виходячи з 3% від її нормативної грошової оцінки, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Як вбачається з пункту 5 договору про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010 року, сторони зазначили та погодили між собою, що нормативна грошова оцінки орендованої земельної ділянки становить 462190,66 грн.

Разом з тим, судова колегія апеляційного господарського суду, визнавши за можливе задовольнити в цій частині позов та внести зміни до пункту 9 договору оренди про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010 року, виклала зазначений пункт в наступній редакції: "Річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки, що становить 13 865,72 грн.", не погодившись із сумою орендної плати, що становить в редакції пункту договору, який вимагав позивач 39620,19 грн.

Така різниця зумовлена тим, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки за висновком суду апеляційної інстанції становить 462190,66 грн, підтверджується укладеним між сторонами договором від 01.06.2010 року та не змінювалася, а посилання на довідку яка отримана позивачем від 20.09.2016 року є помилковим та необгрунтованим.

Касаційна інстанція вважає приведені висновки апеляційного господарського суду про наявність підстав визначати суму орендної плати з врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що зазначена сторонами в договорі від 01.06.2010 року та не змінювалася, не вірними з огляду на такі мотиви.

У відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (ст. 288 Податкового кодексу України). Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (ст. 288.5.1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України).

Нормами ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та інше.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статями 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині внесення змін у вказаний пункт договору та вказуючи, що нормативна грошова оцінки орендованої земельної ділянки становить 1320673,19 грн. прокурор посилається на витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки (дата оцінки - 20.09.2016 рік).

При цьому, на підтвердження обставин затвердження Моринською сільською радою вказаної нормативно грошової оцінки земельної ділянки прокурор посилається на рішення Моринської сільської ради № 37-1/VI від 27.06.2014 року, яка на його думку є доказом затвердження нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Відхиляючи такі доводи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що «… вказаним рішенням сільська рада лише затвердила технічну документацію виготовлену ДП "Черкаським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою" з нормативно грошової оцінки земель сіл Моринці, Ситники, селища Берлютине в межах населених пунктів Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області», «… рішення сільською радою про затвердження нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки у розмірі 1320673,19 грн. не приймалось».

Касаційна інстанція вважає такий підхід апеляційного господарського суду, з врахуванням норми ст. 23 Закону України «про оцінку землі» та встановлених обставин прийняття сільською радою рішення № 37-1/VI від 27.06.2014 року неправомірним, оскільки передбачає для сільської ради (орендодавця) необхідність прийняття окрім рішення про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів (ст. 23 Закону України «Про оцінку землі») ще й іншого (додаткового) рішення про затвердження нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки у розмірі 1320673,19 грн.

Касаційна інстанція зазначає, що законом передбачено, що «технічна документація з … нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою» (ст. 23 Закону України «Про оцінку землі»).

Тобто, із наведеної норми слідує, що відповідна місцева рада може затвердити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту, що включає землі всіх категорій за основним цільовим призначенням, які розташовуються в її адміністративних межах; норма не обмежує можливість затвердження рішенням відповідної місцевої ради нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у межах населеного пункту, що є самостійним способом. Обрання відповідною місцевою радою одного із способів затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок є її правом та залежить від конкретних обставин.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку землі»).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку землі»).

Прокурор посилався на ті обставини, що управлінням Держгеокадастру у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області видано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки від 20.09.2016, яка складає 1320673, 19 грн.

У випадку, якщо особа вважає, що визначеною нормативною грошовою оцінкою земель порушено її права, така особа може вимагати судового захисту, зокрема оспорити дії органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин щодо внесених відомостей, засвідчених витягом, або результати оцінки шляхом вимоги про визнання рішення відповідної ради про затвердження нормативної грошової оцінки земель незаконним (недійсним).

Суд апеляційної інстанції не посилався на недостовірність відомостей витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої (спірної) земельної ділянки, не встановлював обставин недійсності рішення сільської ради про затвердження технічної документації № 37-1/VI від 27.06.2014 року, разом з тим, не з'ясував обставин справи, що пов'язані із затвердженою технічною документацією про нормативну грошову оцінку на підтвердження зміни нормативної грошової оцінки, зокрема і спірної земельної ділянки, та наявності підстав для внесення відповідних змін до договору оренди.

Враховуючи наведені мотиви, не можна погодитися і з висновком апеляційного господарського суду про те, що вимоги про внесення змін до пункту 5 договору про внесення змін до договору оренди від 01.06.2010 року, щодо визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно витягу з технічної документації нормативної грошової оцінки земель села Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області у розмірі 1 320 673,19 грн., не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Метою оцінки доказів з погляду на їх належність, допустимість, достатність та взаємозв'язок є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що слідують із отримуваної доказової інформації.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухвалені судом рішення по суті спору.

Касаційна інстанція вважає, що висновки апеляційного господарського суду не можна визнати обґрунтованими та такими, що відповідають установленими фактичним обставинам справи.

Відповідно до норми ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За змістом норми ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, касаційна інстанція вважає, що апеляційний господарський суд допустив порушення норм процесуального права, що вплинуло на висновки суду щодо результату вирішення спору, тому справа підлягає направленню до апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 у справі № 925/1173/16 Господарського суду Черкаської області скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
М.В. Данилова