РІШЕННЯ

19 червня 2017 рокуСправа № 921/230/17-г/5

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрушків Г.З.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" вул. Закревського, 16, м.Київ, 02660

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 АДРЕСА_1,46016

про стягнення 14 171,33 грн.

За участю представників від:

Позивача: не з'явився

Відповідача: ОСОБА_4 - представник (договір про надання юридичних послуг №б/н від 30.05.2017)

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представнику відповідача роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 14 171,33грн., з яких: 5725,93грн. - основний борг; 2326,77 грн. - 24 відсотки річних, 5153,34 грн. - пеня, 965,29 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між ним і Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 - відповідачем у справі, договору поставки №7638-21/2014 від 01.12.2014р., ним в період з 04 березня 2015 року по 22 квітня 2015 року поставлено відповідачу товар на загальну суму 14725грн.93коп., проте відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав частково, оплативши за отриманий товар 9000,00грн. і станом на день заявлення позову за ним рахується заборгованість за поставлений товар в сумі 5725грн.93коп., в зв'язку з чим відповідачу за несвоєчасно проведені розрахунки нараховані 24% річних в сумі 2326грн.77коп., пеня в розмірі 5153грн.34коп. та інфляційне збільшення суми боргу 965грн.29коп., які (суму боргу, 24% річних, пеню та інфляційне збільшення суми боргу) позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою суду від 06.04.2017. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 12:45 год. 26.04.2017. В послідуючому розгляд справи відкладався на 24.05.2017 на 14год. 45хв., з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

22 травня 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог (лист без номера та дати (вхідний №11304 від 22.02.2017)), яку підтримав в судовому засіданні уповноважений представник позивача) відповідно до якої позивач здійснив перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та відповідно просить стягнути з відповідача 10424,84грн., з яких: 5725,93грн. - основний борг; 2326,77 грн. - 24 відсотки річних, 1406,85 грн. - пеня, 965,29 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

В судовому засіданні в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалися перерва 24.05.2017 до 31.05.2017 на 15год. 00хв. для надання можливості відповідачу ознайомитися з матеріалами справи.

Позивач на вимогу суду, викладену в ухвалах суду від 06.04.2017 та від 26.04.2017, надав суду копії електронних виписок з банківського рахунку в підтвердження часткової оплати відповідачем отриманого товару. Щодо надання доказів отримання відповідачем товару по накладній №SI від 22.04.2015р., уповноважений представник позивача в судових засіданнях зазначив, що таким доказом є саме надані суду виписки з банківського рахунку, з яких слідує, що відповідач оплатив отриманий ним товар саме по зазначеній накладній, оскільки в призначені платежу відповідач посилається на рахунок НОМЕР_1 від 22.04.2015р., який вказаний у даній накладній. Щодо надання суду вищезазначених копій виписок по банківському рахунку, завірених банком, то позивач у своїх поясненнях (лист без номера та дати (вхідний №11984 від 31.05.2017)) зазначив, що в 2015 році ТОВ «Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС"» здійснювало свою діяльність через розрахунковий рахунок, відкритий в АТ «Банк Національні Інвестиції», проте на даний час банк знаходиться в стадії ліквідації відповідно до постанови Правління НБУ від 01.12.2015 №853 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Національні інвестиції» 02 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №214 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Національні Інвестиції» та делегування повноважень ліквідатора банку», а тому позивач позбавлений можливості надати завірені банком виписки з рахунків. Разом з тим, на виконання вимог ухвал суду від 06.04.2017 та від 26.04.2017 а саме надати суду: «обґрунтований розрахунок суми боргу з зазначенням № накладних, по яких отримано товар, сума по накладних, строк оплати, сума оплати, дата оплати, № платіжного доручення про оплату і сума боргу» позивач надав розрахунок суми боргу, проте в даному розрахунку не зазначив номер і дату накладних по яких поставлено і відповідачем отримано товар натомість зазначив дату та номер виставленого відповідачу рахунку.

Відповідач у відзиві на позов (лист без номера від 30.05.2017, вхідний №11963 від 31.05.2017), який підтримав в судовому засіданні його уповноважений представник , вважає, що позов до задоволення не підлягає, посилаючись на те, що товару за накладною №SI від 22.04.2015 на суму 9054,96 він не отримував, а оплата за накладними № SI від 04.03.2015 на суму 3772,02грн. та № SI від 04.03.2015 на суму 1898,95грн. була здійснена у повному обсязі, що підтверджується виписками, наданими самим позивачем та з яких слідує, що відповідачем здійснено оплату на суму 9000,00грн., більше того, відповідач зазначив, що оплата в розмірі 5000,00грн відбулась помилково, оскільки станом на вказану дату сума заборгованості за основним зобов'язанням за договором складала лише 1670,97грн., проте наведену помилку відповідач виявив лише після ознайомлення 24.05.2017 із позовом в суді та дослідження первинних бухгалтерських документів відповідача, рахунків та оплат, здійснених ним у вказані періоди, у зв'язку з чим відповідач звернувся до позивача з листом від 30.05.2017, в якому повідомив позивача про те, що у платіжному дорученні №88 від 24.04.2015 та №118 від 08.07.2015 помилково вказано призначення платежу, та просив повернути вказану переплату в сумі 3329,03грн, таким чином відповідач зазначає, що жодної заборгованості за договором від 01.12.2014 у відповідача перед позивачем немає, а відтак відповідальність у вигляді пені, річних, штрафу та інфляційних збитків застосовуватися не може, оскільки така відповідно до ст. 549 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України наступає лише за порушення грошових зобов'язань. Крім того відповідач у відзиві на позов зазначив, що якщо і припустити існування заборгованості за основною сумою боргу, то вимога про стягнення неустойки є такою що до задоволення не підлягає, оскільки заявлена з пропуском річного строку даності, при цьому відповідач посилається на ст. ст. 549,253, 258, 266 ЦК України. Також відповідач зазначив, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором, свідчить про недотримання положень , закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Для надання сторонам можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, в судовому засіданні в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалися перерви з 24.05.2017 до 31.05.2017 на 15год. 00хв., з 31.05.2017 до 16.06.2017 до 14 год. 15хв. та з 16.06.2017 до 19.06.2017 на 14год. 30хв.

Розглянувши у судовому засіданні 16.06.2017 вищезазначену заяву позивача про зменшення позовних вимог, враховуючи, що дана заява подана позивачем у відповідності до вимог ст..22 ГПК України до прийняття рішення у справі, а тому приймається судом і спір вирішується судом відповідно до зменшених позивачем позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача - 10424,84грн., з яких: 5725,93грн. - основний борг; 2326,77 грн. - 24 відсотки річних, 1406,85 грн. - пеня, 965,29 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

Після оголошеної в судовому засіданні 16.06.2017 перерви, уповноважений представник позивача в судове засідання 19.06.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду спору був повідомлений в судовому засіданні 16.06.2017 під розписку, яка знаходиться в матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просить в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та представника позивача у попередніх судових засіданнях, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

01 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС» (надалі - Постачальник /позивач по справі) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Покупець/відповідач по справі) було укладено договір поставки №7638-21/2014 (надалі - договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах , визначених цим Договором, поставити Покупцю визначені цим Договором запчастини та експлуатаційні матеріали (надалі - Товар), а покупець зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором приймати товар та оплачувати його. (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід'ємними складовими даного договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна , товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою асортиментом, ціною попередній домовленості із Постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від Постачальника Покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на Товар.

Товар за домовленістю Сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу Товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути оплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно (п. 2.2 договору).

Оплата згідно договору здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальнику. При здійсненні оплати Покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка Продукції з посиланням на виставлений Постачальником рахунок-фактуру (3.1 договору)

Пунктом 5.1. договору сторони встановили, що у разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів Покупець сплачує пеню 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 8.2 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2014 р.

Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі Сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком (п. 8.4 договору).

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору ним в період з 04 березня 2015 року по 22 квітня 2015 року поставлено відповідачу товар по накладній № SI від 04.03.2015 зі строком оплати до 05.03.2015 на суму 3772,02грн., по накладній № SI від 04.03.2015 зі строком оплати до 05.03.2015 на суму1898,95грн. та по накладній №SI від 22.04.2015 зі строком оплати до 23.04.2015 на суму 9054,96, всього на загальну суму 14725,93грн., та відповідно виставлено відповідачу рахунки на оплату, а саме : рахунок № S від 04.03.2015, №S від 04.03.2015 та № S000200835 від 22.04.2015, проте відповідач свої зобов'язань по договору щодо оплати отриманого товару виконав несвоєчасно та не в повному обсязі, і незважаючи на направлену йому претензію від 01.02.2017р. за вих.№145 з вимогою оплатити повну вартість отриманого, станом на день заявлення позову за відповідачем рахується борг в сумі 5725,93грн., який просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Як слідує із долучених позивачем до позовної заяви належним чином засвідчених копій накладних № SI від 04.03.2015 на суму 3772,02грн., № SI від 04.03.2015 на суму1898,95грн. та №SI від 22.04.2015 на суму 9054,96грн. доказом отримання товару по накладних № SI від 04.03.2015 на суму 3772,02грн., № SI від 04.03.2015 на суму1898,95грн. є підпис в графі «Отримав» уповноваженого представника відповідача, завірений його печаткою, проте в накладній №SI від 22.04.2015 на суму 9054,96грн. такий підпис відсутній.

Відповідач у відзиві на позов (лист без номера від 30.05.2017, вхідний №11963 від 31.05.2017) та його уповноважений представник в судових засіданнях стверджують, що товар по накладній №SI від 22.04.2015 на суму 9054,96грн. відповідач не отримував, а оплата виставленого з посиланням на дану накладну рахунку для оплати, проведена ним помилково і виявивши дану помилку, відповідач звернувся до позивача з вимогою повернути зайво сплачену суму.

Відповідно до ст..1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а згідно п.1 ст.9 даного Закону саме первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій.

П.2ст.9 згаданого Закону встановлено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб,, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Відсутність у вищезазначеній накладній № S000200835 від 22.04.2015 такого обов'язкового реквізиту, як підпис в графі «Отримав» уповноваженого представника відповідача, тобто особи, яка брала участь в господарській операції, не надає даному документу статусу «Первинного» і відповідно такий документ не є належним і допустимим доказом в розумінні вимог ст..ст.33,34 ГПК України і не може підтверджувати факт здійснення господарської операції, тобто підтверджувати факт отримання відповідачем товару, зазначеного в даній накладній, тим більше, що відповідач заперечує факт отримання такого товару.

При цьому, з огляду на вищевикладене, судом не приймаються до уваги посилання позивача, як на доказ отримання відповідачем товару по накладній №S000200835 від 22.04.2015, надані суду виписки з банківського рахунку, з яких слідує, що відповідач оплатив товар саме по зазначеній накладній, оскільки в призначені платежу відповідач посилається на рахунок НОМЕР_1 від 22.04.2015р., який вказаний у даній накладній., так як в розумінні вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" виписка з банківського рахунку не може бути належним доказом, який підтверджує факт здійснення господарської операції, а саме факт поставки товару, оскільки як зазначено вище, такий факт підтверджується відповідними первинними документами, які оформлені в установленому порядку. Окрім того, сторони в Договорі встановили, що:" Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна , товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником...", а як встановлено судом вище, накладна №S000200835 від 22.04.2015 покупцем (відповідачем у справі) не підписана.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За таких обставин процесуальним обов'язком кожної із сторін є обов'язок довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов договору поставки було поставлено товар по накладних № SI від 04.03.2015 на суму 3772,02грн. та № SI від 04.03.2015 на суму 1898,95грн., а всього на загальну суму 5670,97грн., який повністю відповідачем оплачено, про що стверджує сам позивач, надавши суду електроні виписки по рахунку (24.04.2015 на суму 4000,00грн. та 08.07.2015 на суму 5000,00грн.)

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, втрат від інфляції та річних, нарахованих позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань за період: річні та інфляційні з 08.07.2015 по 16.03.2017. а пеня за період з 11.07 2015 по 06.01.2016, то такі задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом вище, станом на 08.07.2015 заборгованість за товар, поставлений по накладних № SI від 04.03.2015 та № SI від 04.03.2015, була відсутня.

При таких обставинах позов (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 5725,93грн. - основного боргу; 2326,77 грн. - 24 відсотки річних, 1406,85грн. - пені, 965,29 грн. - інфляційних втрат документально необґрунтований, не підтверджений матеріалами справи і відповідно задоволенню не підлягає.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на позивача у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано "10" липня 2017 року.

Суддя Г.З. Андрушків