ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" липня 2017 р. Справа № 924/598/17

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція", м. Южноукраїнськ Миколаївської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек", м. Хмельницький

про стягнення 2037,62 грн., з яких 1094,13 грн. пені, 943,49 грн. штрафу

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 11.11.2016 р.

від відповідача: не з'явився

встановив: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1094,13 пені за порушення терміну постачання товару за договором №53-123-08-16-02656 від 09.08.2016 р. та 943,49 грн. штрафу за прострочення постачання понад 30 календарних днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про виконання відповідачем зобовязання з поставки товару з порушенням встановленого у договорі строку постачання, посилаючись на положення ст. ст. 509, 510, 526, 527, 530, 610, 611, 663, 712 ЦК України, ст. ст. 174, 193, 231, 265 ГК України.

Відповідачем подано клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку зі сплатою відповідачем заявленої до стягнення заборгованості в сумі 2037,62 грн. У підтвердження сплати боргу надано платіжне доручення №1333 від 04.07.2017 р.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив. На адресу суду надіслав клопотання (від 03.07.2017 р.) про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням представника у відпустці.

Суд залишає без задоволення зазначене клопотання відповідача, оскільки суд не викликав конкретного представника відповідача для участі в судовому засіданні та відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді можуть вести як керівники та інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, так і представники, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Тобто сторони не позбавлені права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні інших представників згідно зі ст. 28 ГПК України. Така правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

З матеріалів справи убачається, що 09.08.2016 р. між державним підприємством „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом (покупець) в особі генерального директора відокремленого підрозділу „Южно-Українська АЕС та товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрінтек (постачальник) укладено договір на постачання товару №53-123-08-16-02656 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити спецвзуття гумового та халатів у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість товару складає: разом - 20971,00 грн.; крім того ПДВ 20% - 4194,20 грн.; всього з ПДВ - 25165,20 грн.

За даним договором оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (додаток до договору № 1) (п. 2.2. договору).

Сторони у п. 3.1 договору погодили, що постачання здійснюється з 01.08.2016 р. по 31.08.2016 р., автотранспортом постачальника з обов'язковою присутністю його представника, на умовах DDР, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область Южноукраїнське відділення ВП „Складське господарство, відповідно до Правил Інкотермс-2000. Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди.

Згідно з п. 3.3. договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній відвантаження товару.

У разі порушення зобов'язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого товару.

Розділом 11 договору покупцю надано право, зокрема, контролювати постачання товарів у строки, встановлені цим договором, а на постачальника покладено обовязок забезпечити постачання товарів у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 12.3 договору закінчення терміну його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобовязань.

У додатку №1 до договору специфікації №1 сторони визначили найменування, тип, характеристики, виробника, кількість та ціну товару на загальну суму 25165,20 грн. з ПДВ.

На виконання договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 25165,20 грн., що підтверджується видатковими накладними №1358 від 12.09.2016 р. на суму 11686,80 грн., №1689 від 01.11.2016 р. на суму 4740,00 грн., №1788 від 16.11.2016 р. на суму 7790,40 грн., №1880 від 29.11.2016 р. на суму 948,00 грн.

Договір, специфікація №1, видаткові накладні підписані сторонами, скріплені відтисками їх печаток.

У зв'язку з поставкою відповідачем товару з порушенням строку, встановленого п. 3.1 договору на постачання товару №53-123-08-16-02656 від 09.08.2016 р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1094,13 пені та 943,49 грн. штрафу.

Судом враховується, що згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 09.08.2016 р. укладено договір на постачання товару №53-123-08-16-02656, згідно з яким відповідач зобовязався передати позивачу, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1, що є невід'ємною частиною цього договору.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

При цьому у п. 3.1 договору сторони погодили, що постачання здійснюється з 01.08.2016 р. по 31.08.2016 р.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до договору, закону, інших правових актів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

У ст. 231 ГК України зазначено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо поставки товарів в строк до 31.08.2016 р. належним чином не виконав, поставивши товар згідно з видатковими накладними 12.09.2016 р., 01.11.2016 р., 16.11.2016 р. та 29.11.2016 р., в результаті чого позивач на підставі п. 4.1 договору нарахував йому 1094,13 пені за порушення терміну постачання та 943,49 грн. штрафу за прострочення постачання понад 30 календарних днів (всього 2037,62 грн.).

Однак після подання позову до суду та порушення провадження у справі (ухвала від 29.06.2017 р.) відповідачем було сплачено позивачу 2037,62 грн. штрафних санкцій по договору №53-123-08-16-01656, що підтверджується платіжним дорученням №1333 від 04.07.2017 р. та сторонами.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Крім того, судом враховуються положення п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція", м. Южноукраїнськ Миколаївської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек", м. Хмельницький про стягнення 2037,62 грн., з яких 1094,13 грн. пені, 943,49 грн. штрафу припинити.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 4 прим.: 1 - до справи, 2, 3 - позивачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона), 4 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Трудова, 9). Всім рек. з пов. про вруч.