ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 липня 2017 року Справа № 911/198/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Київської області 30.03.2016 Київського апеляційного господарського суду 21.02.2017
у справі Господарського суду№ 911/198/16 Київської області
за позовом1. ОСОБА_5 2. ОСОБА_6
доВідкритого акціонерного товариства "Ставищепродтовари"
про визнання недійсним рішення загальних зборів
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.04.2017 у справі № 911/198/16 не прийнято до розгляду та повернуто ОСОБА_4 касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2016 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі № 911/198/16 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у зв'язку з тим, що скаржником судовий збір сплачено не у встановленому порядку.

ОСОБА_4 повторно звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі № 911/198/16.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно із частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до п. 4 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Законом України від 08.07.2011 № 3674-VІ "Про судовий збір" (далі - Закон), у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги, визначено правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

В ухвалі Вищого господарського суду України від 26.04.2017 у справі № 911/198/16, якою ОСОБА_4 було повернуто вперше касаційну скаргу, було зазначено, що кошти судового збору в сумі 1818,96 грн., сплачені ОСОБА_4 згідно із квитанцією № 236 від 14.03.2017 до спеціального фонду Державного бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 22030104 "Судовий збір (Вищий господарський суд України, 070)" не зараховано (довідка Управління фінансового забезпечення та бюджетного планування Вищого господарського суду України №09.03-02/1436/17 від 24.04.2017 (т. 2, а. с. 104)). При цьому, суд касаційної інстанції звернув увагу скаржника на те, що зазначена квитанція свідчить про перерахування коштів за реквізитами, зокрема: код отримувача (ЄДРПОУ) - 38004987, в той час як Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві встановлено інший код отримувача (ЄДРПОУ) - 38004897 для зарахування судового збору за подання касаційних скарг до Вищого господарського суду України.

Скаржник при повторному зверненні з касаційною скаргою зазначив, що ним було виправлено недоліки, а кошти судового збору перераховані за правильними реквізитами платіжним дорученням № 1056 від 18.05.2017. Однак, ОСОБА_4 зазначеного платіжного доручення № 1056 від 18.05.2017 до касаційної скарги не додано.

Водночас, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору (п. 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України ").

В свою чергу, скаржник повторно долучив до касаційної скарги квитанцію № 236 від 14.03.2017, відповідно до якої судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету не зараховано та яка свідчить про перерахування коштів за реквізитами, зокрема: код отримувача (ЄДРПОУ) - 38004987, в той час як Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві встановлено інший код отримувача (ЄДРПОУ) - 38004897 для зарахування судового збору за подання касаційних скарг до Вищого господарського суду України.

Наведене є підставою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, для неприйняття касаційної скарги до розгляду та повернення її скаржникові.

Беручи до уваги, що касаційна скарга повертається скаржникові на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, клопотання скаржника про відновлення процесуального строку на оскарження судового рішення колегією суддів не розглядається.

Відповідно до ч. 3 ст. 1113 ГПК України, скаржник не позбавлений можливості повторного подання касаційної скарги після усунення зазначених недоліків в загальному порядку, тобто з дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, приписів розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Не приймати до розгляду та повернути ОСОБА_4 касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2016 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі № 911/198/16.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО
СуддіТ.Л. БАРИЦЬКА
В.І. КАРТЕРЕ