ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа № 914/60/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Карпат-Еко б/н від 13.04.2017 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 р.

у справі № 914/60/17

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю ВМ+, м.Львів

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Карпат-Еко, м.Ужгород

про стягнення суми 193211,73 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача: не зявився;

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялось.

Представник відповідача в судові засідання не з"явився, своїм правом на участь у судовому розгляді не скористався, за клопотаннями скаржника розгляд справи відкладався, розгляд справи продовжено на 15 днів згідно ст.69 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 у справі № 914/60/17 (суддя Васьковський О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Карпат - Еко на користь ТОВ ВМ+:

- суму 176 669,55 грн. заборгованості, в т.ч. 166 752,00 грн. основної заборгованості, 1 653,00 грн. трьох процентів річних та 8 264,55 грн. - інфляційних втрат;

- суму 2 650,61 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати у сумі 247,57 грн. покладено на позивача. Заяву позивача про забезпечення позову залишено без розгляду.

ТОВ Карпат-Еко подано апеляційну скаргу б/н від 13.04.2017 р., в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю та покласти судові витрати на позивача, посилаючись на те, що судом неповно з»ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що ТОВ «Карпат-Еко» знаходиться за юридичною адресою в м.Ужгород, вул. Боженка, 2 кім.4 та не отримувало від ТОВ «ВМ+» позовної заяви з додатками, в тому числі і заяви про забезпечення позову, що є порушенням вимог ст.56 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ „ВМ+ (виконавець) та ТОВ „Карпат-Еко (замовник) укладено договір про надання послуг з фізичної охорони №01/02/2016 від 01.02.2016, згідно якого замовник доручив, а виконавець зобовязався за плату забезпечити охорону громадського порядку та охорону майна на об'єкті замовника та адресою: Львівська область, м. Борислав, вул. Дрогобицька, 721, яка здійснюється за наступним графіком : у робочі дні , вихідні, святкові та неробочі дні - 2 поста цілодобових; зміна графіка охорони об'єкта узгоджується сторонами у вигляді додаткових угод до цього договору (п. 1.1. договору).

У п. 1.6 та п.1.7. договору встановлено, що вартість послуг охоронної фірми за цим договором становить 18.00 (вісімнадцять гривень 00 коп.) гривень за одну годину охорони , Фактична кількість годин охорони об'єкта буде визначатися кожного місяця та відображатися в Акті наданих послуг. Оплата послуг охоронної фірми здійснюється замовником на підставі Актів фактично на дати послуг (згідно фактично виставлених постів та часу несення служби) протягом пяти банківських днів з дня підписання сторонами Акту наданих послуг. Акт наданих послуг готується охоронною фірмою та передається на підпис замовнику. Замовник зобов'язується підписати переданий йому Акт наданих послуг протягом трьох робочих днів з дня його отримання, або в цей же термін висловити свої письмові зауваження до Акту. При невиконанні замовником цього обов'язку Акт наданих послуг вважається підписаним.

Згідно п.2.1 договору позивач зобовязався організувати та забезпечити охорону обєктів замовника та/або третіх осіб, прийнятих під охорону від розкрадання та не допускати проникнення сторонніх осіб на обєкти; здійснювати на обєктах пропускний режим згідно перепусток встановленого взірця, тощо.

Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України №1061 від 02.09.2015 було прийнято рішення про видачу ліцензії позивачу, якою надано дозвіл на охоронну діяльність.

Відповідно до п.2.2 статуту відповідача, предметом діяльності товариства є: зокрема обслуговування систем безпеки, діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки, діяльність приватних охоронних служб., в т.ч. приватна охорона майна, громадян і юридичних осіб (крім державних), охорона обєктів, тощо (п.2.2.1.14 договору).

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що за період травень-листопад 2016 року, відповідно до умов договору, сторонами складено наступні акти виконаних послуг: № 24 від 31.05.2016 на суму 26 784,00 грн., №26 від 30.06.2016 на суму 25 920,00 грн., № 29 від 31.07.2016 на суму 26 784,00 грн., акт виконаних робіт за серпень № 32 від 31.08.2016 на суму 26 784,00 грн., № 35 від 30.09.2016 на суму 25 920,00 грн., № 17 від 31.10.2016 на суму 26 784,00 грн., № 17 від 10.11.2016 на суму 7 776,00 грн.

Відповідач свої зобовязання по оплаті вартості наданих послуг з охорони по вищезазначених актах не виконав, що стало підставою для звернення позивача про стягнення основної заборгованості за вказаними актами в сумі 166 752,00 грн. за період травень-листопад 2016 року в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.627 ЦК України).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що сторони договору передбачили, що акт наданих послуг готується охоронною фірмою та передається на підпис замовнику, який зобов'язується підписати переданий йому акт наданих послуг протягом трьох робочих днів з дня його отримання, або в цей же термін висловити свої письмові зауваження до акту, а в разі невиконання замовником цього обов'язку акт наданих послуг вважається підписаним.

Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, позивачем виконано взяті на себе зобовязання згідно умов договору та у період травень-листопад 2016 року надано послуги з охорони обєктів відповідача, що підтверджується актами наданих послуг, рахунками на оплату наданих послуг, наказами про забезпечення охорони на обєкті відповідача відповідно до умов договору, графіками чергування охоронників на обєкті відповідача, що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Борислав, вул. Дрогобицька, 721 у період лютий-жовтень2016 року, а також витягом з журналу обліку приймання-здавання поста і перевірок несення служби з охорони обєкта відповідача.

Також, в ході розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача надано додаткові письмові пояснення щодо того, що ним особисто передано акти виконаних робіт №16 від 31.10.2016 та №17 від 10.11.2016, а інші акти за лютий-вересень 2016 року було вручено працівнику відповідача за адресою: м.Ужгород, вул.Боженка,2 офіс 4.

Окрім того, підтвердженням факту прийняття відповідачем послуг згідно договору є підписані акти виконаних робіт за травень серпень 2016 року. Акти виконаних робіт за вересень-листопад 2016 року не підписані відповідачем, однак, в матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких зауважень відповідача щодо наданих позивачем послуг з охорони, передбачених договором.

З огляду на викладене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції. що позивачем надано суду належні та допустимі докази у підтвердження надання ним послуг та прийняття їх відповідачем, такі акти виконаних робіт вважаються підписаними, що обумовлено сторонами у договорі (п.1.7 договору).

В матеріалах справи відсутні докази сплати основної суми заборгованості за надані послуги з охорони обєкта відповідача у сумі 166 752,00 грн. за період травень-листопад 2016 року.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 166 752,00 грн. за надані послуги з охорони у період травень-листопад 2016 року є правомірними та обгрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 16 542,18грн. судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено відповідальність (у вигляді пені) за неналежне виконання грошових зобов'язань в розмірі визначеному в договорі, однак що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Позивачем нараховано відповідачу пеню у період з травня по листопад 2016 року у сумі 16 542,18 грн.

За приписами ст.ст. 549-551 ЦК України пеня є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір її встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем нараховано пеню у розмірі двох облікових ставок НБУ з посиланням на чинне законодавство, що передбачає обмеження суми пені подвійною обліковою ставкою НБУ, посилаючись на норми Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Вказаним Законом встановлено обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою (ст. 3 Закону).

Однак розмір пені згідно ст. 1 цього Закону встановлюється сторонами.

Умовами договору про надання послуг з фізичної охорони №01/02/2016 від 01.02.2016 не передбачено ні застосування пені як відповідальності сторін за порушення умов договору загалом, ні розміру пені, зокрема.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 16 542,18 грн. задоволенню не підлягають, оскільки застосування пені не передбачено договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобовязання по оплаті за надані послуг з охорони позивачем правомірно за період з травня по листопад 2016 року нараховано відповідачу три проценти річних, що згідно розрахунку позивача становить 1 653,00 грн., а також суму 8 264,55 грн. - інфляційних втрат.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що ТОВ «Карпат-Еко» знаходиться за юридичною адресою в м.Ужгород, вул. Боженка, 2 кім.4 та не отримувало від ТОВ «ВМ+» позовної заяви з додатками, в тому числі і заяви про забезпечення позову, що є на думку скаржника порушенням вимог ст.56 ГПК України, спростовується матеріалами справи, оскільки відповідачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції надано письмові заперечення на позовну заяву, (09.03.2017 та 16.03.2017) та клопотання розгляд справи здійснювати за наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Вимога позивача про стягнення з відповідача суми 176 669,55 грн., в т.ч. 166 752,00 грн. основної заборгованості, 1 653,00 грн. - трьох процентів річних та 8 264,55 грн. - інфляційних втрат, підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції також правомірно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти позивача, оскільки позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції на виконання вимог ухвал суду від 18.01.2017, 22.02.2017 та 09.03.2017 не подано, у відповідності до вимог ст.67 Господарського процесуального кодексу України, вмотивованих обґрунтованих пояснень щодо підстав необхідності вжиття заходів забезпечення позову та наявності підстав, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду з доказами в їх обґрунтування.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 у справі № 914/60/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.