РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017Справа №910/6637/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестиційна агенція»

до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго»

про визнання договору укладеним

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Ковтун Л.В. (дов. №59/0/17-17 від 17.05.2017);

від відповідача Оніщук В.М. (дов. №183 від 18.04.2017);

від третьої особи - не з'явився.

встановив :

21.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестиційна агенція» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання укладеним договору №27 від 22.02.2017 про внесення змін до кредитного договору №56ВД від 01.11.2007 року в наведеній позивачем редакції.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у зв'язку із тяжкою економічною ситуацією, що склалася в Україні, він звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду про продовження терміну дії кредитного договору та перенесення терміну сплати відсотків, нарахованих з лютого 2014 року, на п'ять років, по 2022 рік, а також залишення відсоткової ставки на поточному рівні - 0,1% річних, яка була отримана останнім, проте своїх заперечень щодо укладення додаткової угоди відповідач протягом 20 днів не направив, що, на думку позивача, є прийняттям пропозиції щодо укладення додаткової угоди на запропонованих умовах.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2017 порушено провадження у справі №910/6637/17, розгляд справи призначено на 18.05.2017.

16.05.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.05.2017 залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», розгляд справи відкладено на 01.06.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.06.2017 задоволено клопотання сторін про продовження вирішення спору у справі №910/6637/17, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 04.07.2017.

03.07.2017 представник тертої особи через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на участь у судовому засіданні 04.07.2017 у господарському суді Херсонської області у справі №923/325/17.

04.07.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення по справі.

У судове засідання 04.07.2017 з'явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по справі.

Представник третьої особи у судове засідання 04.07.2017 не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 04.07.2017 клопотання представника третьої особи про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином та обставина, що представник третьої особи 04.07.2017 перебуватиме у інших судових засіданнях, не може бути належними підставами для відкладення розгляду справи, враховуючи, що Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» не було позбавлено права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 04.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестиційна агенція» (далі - позивач, позичальник) було укладено договір про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії №56 ВД (далі - кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом кредитного договору є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії з правом конвертації у інші валюти на таких умовах: сума кредитної лінії - 40 000 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, в редакції договору №1 від 31.10.2008 про внесення змін до кредитного договору, предметом кредитного договору є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії на таких умовах: п. 1.1.1 кредитного договору, в редакції договору №25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору, передбачено, що сума кредитної лінії (максимальний ліміт кредитування) - 37 600 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору, в редакції договору №21 від 31.03.2015 про внесення змін до кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) - 0,1% річних.

Згідно п. 1.1.2.5 кредитного договору, в редакції договору №25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору, позичальник зобов1язаний погасити заборгованість за кредитом у строк не пізніше 01.02.2017.

За умовами п. 8.1.11.5 кредитного договору, в редакції договору №25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору, плата за користування кредитом, нарахована за період з 25.01.2014 по 31.01.2017 включно, у випадку настання відкладальних обставин, що зазначені в п. 1.1.1.6 цього договору, протягом строків/термінів, визначених п.п. 8.1.11.1 - 8.1.11.4 договору, сплачується не пізніше 01.02.2017.

Відповідно до п. 10.2 кредитного договору дія цього договору може бути подовжена за згодою сторін, що має бути оформлена у вигляді письмової угоди до договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що у зв'язку із тяжкою економічною ситуацією, що склалася в Україні, він звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду про продовження терміну дії кредитного договору та перенесення терміну сплати відсотків, нарахованих з лютого 2014 року, на п'ять років, по 2022 рік, а також залишення відсоткової ставки на поточному рівні - 0,1% річних, яка була отримана останнім, проте своїх заперечень щодо укладення додаткової угоди відповідач протягом 20 днів не направив, що, на думку позивача, є прийняттям пропозиції щодо укладення додаткової угоди на запропонованих умовах.

З огляду на вказане позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання укладеним договору №27 від 22.02.2017 про внесення змін до кредитного договору №56ВД від 01.11.2007 року в наведеній позивачем редакції.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

В даному випадку між сторонами виникли правовідносини за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 та ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п. 1.1.2.5 кредитного договору, в редакції договору №25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору, позичальник зобов1язаний погасити заборгованість за кредитом у строк не пізніше 01.02.2017.

Відповідно до п. 10.1 договору сторони погодили, що цей договір вступає в дію з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

За умовами п. 10.2 кредитного договору дія цього договору може бути подовжена за згодою сторін, що має бути оформлена у вигляді письмової додаткової угоди до договору.

Крім того, відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору, в редакції договору №21 від 31.03.2015 про внесення змін до кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) - 0,1% річних.

За умовами п. 8.1.11.5 кредитного договору, в редакції договору №25 від 10.10.2016 про внесення змін до кредитного договору, плата за користування кредитом, нарахована за період з 25.01.2014 по 31.01.2017 включно, у випадку настання відкладальних обставин, що зазначені в п. 1.1.1.6 цього договору, протягом строків/термінів, визначених п.п. 8.1.11.1 - 8.1.11.4 договору, сплачується не пізніше 01.02.2017.

Сторони встановили у договорі розмір процентів за користування кредитними коштами та строк повернення кредиту, який змінювався шляхом укладення між сторонами додаткових угод, у відповідності до приписів чинного законодавства України та умов договору, при цьому процедура внесення змін до договору чітко визначена у п. 10.2 договору, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього і носить виключний характер.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Таким чином, листи №22/0/12-17 від 24.01.2017 та №91/0/12-17 від 22.02.2017, які містять прохання позивача про продовження терміну дії кредитного договору та перенесення терміну сплати відсотків, нарахованих з лютого 2014 року, на п'ять років, по 2022 рік, а також залишення відсоткової ставки на поточному рівні - 0,1% річних, не можуть вважатись додатковим договором, оскільки не містять вимог, які є обов'язковими для такого виду договорів та не відповідають умовам договору, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В даному випадку, розмір процентної ставки, яка підлягає сплаті за користування кредитними коштами є фактично ціною договору.

Частиною 2 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, умова про розмір процентів, які підлягають сплаті за користування кредитом, а також строк сплати відсотків, як і термін дії кредитного договору, є істотною умовою договору, яка не може бути змінена в односторонньому порядку.

При цьому зміна курсу долару США по відношенню до гривні (економічна криза) не свідчить про істотну зміну обставин в розумінні положень ст. 652 ЦК України відносно спірного договору.

Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.03.2015 у справі №910/14689/14.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання додаткового договору до кредитного договору укладеним не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складене та підписане 10.07.2017.

Суддя В.О. Демидов