ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Справа № 910/11801/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівДанилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 24.04.2017
у справі№910/11801/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
провнесення змін до договору купівлі-продажу

за участю представників сторін від:

позивача: Кравчик С.М. (дов. від 23.05.2017),

відповідача: Старчик А.А. (дов. від 14.04.2017)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому просило внести зміни у договір купівлі-продажу природного газу №1245/14-БО-41 від 09.12.2013, виклавши пункт 6.1. договору у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами в межах, порядку та строки, що передбачені нормами статті 191 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" (зі змінами та доповненнями), в редакції чинній на момент проведення такого розрахунку. Покупцем в платіжних дорученнях зазначається інформація, що передбачена пунктом 6.3. договору, а також наступна інформація про призначення платежу: "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014. Реєстр від ___.___.20__ року. За газ отриманий у 20___ році". Позовні вимоги обґрунтовані змінами в законодавстві, а саме внесенням змін до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", якою введено імперативну норму про відкриття теплопостачальними організаціями рахунків зі спеціальним режимом використання та заборону проведення оплати теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки, а сам порядок та процедура таких оплат були введені в дію постановою НКРЕКП від 30.10.2014 №211. На думку позивача, порядок та умови проведення розрахунків, передбачені розділом 6 Договору, не відповідають тому порядку та умовам, що фактично проводиться сторонами та нормам діючого законодавства, що регулює взаємовідносини на ринку купівлі-продажу природного газу. При цьому позивач посилався на приписи статей 147, 203, 610 Цивільного кодексу України, статей 179, 180, 181, 183, 188 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016, ухваленим суддею Мудрим С.М., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд виходив з відсутності правових підстав для внесення змін до пункту 6.1. розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу №1245/14-БО-41 від 09.12.2013. При цьому суд керувався приписами статей 626, 651, 652 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Зеленіна В.О. - головуючий, Зубець Л.П., Мартюк А.І., постановою від 24.04.2017 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій наявності правових підстав для внесення змін до договору. Водночас скаржник зазначає про те, що розглядаючи спір, суди повинні були використати належне їм право та визнати договір недійсним в частині проведення розрахунків. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статей 203, 215, 627 Цивільного кодексу України, статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 26.06.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Данилової М.В., Сибіги О.М., касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2017.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) укладено договір №1245/14-БО-41 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах визначених договором. У пунктах 2.1., 2.1.1. договору сторони домовились, що продавець передає покупцеві для СВП "Київські ТЕЦ" ПАТ "Київенерго" з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 189 850 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Відповідно до пункту 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. У пункті 5.3. договору встановлено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію. Відповідно до 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Пунктом 11.1. договору визначено, що він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. Також судами установлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі №910/31609/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 31.08.2016, було задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 36 203 417,56 грн. основного боргу за договором №1245/14-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013, 1 881 214,46 грн. 3% річних, 25 307 469,83 грн. інфляційних втрат, 17 003 956,68 грн. пені, та 178 351,74 грн. витрат зі сплати судового збору. Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що на виконання умов договору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.05.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 31.08.2014, 30.09.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014 передало Публічному акціонерному товариству "Київенерго" упродовж січня-грудня 2014 року 82 060,017 куб.м. природного газу загальною вартістю 439 228 955,39 грн., однак останнім не сплачено суму коштів за спожитий в грудні 2014 природний газ в сумі 36 203 417, 56 грн., на які підлягають нарахуванню пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Установлено судами і те, що 18.05.2016, тобто після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/31609/15, позивачем на адресу відповідача була направлена додаткова угода до договору купівлі-продажу природного газу №1245/14-БО-41 від 09.12.2013, у якій позивачем запропоновано внести зміни до пункту 6.1. розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків", а саме виклавши його в наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в межах, порядку та строки, що передбачені нормами статті 191 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" (зі змінами та доповненнями), в редакції чинній на момент проведення такого розрахунку. Покупцем в платіжних дорученнях зазначається інформація, що передбачена пунктом 6.3. договору, а також наступна інформація про призначення платежу: "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014. Реєстр від ___.___.20__року. За газ отриманий у 20___році". Відповідач 10.06.2016 повідомив позивача про те, що запропоновані Публічним акціонерним товариством "Київенерго" зміни є неприйнятними для компанії, та повернув додаткову угоду без підписання, що і стало підставою для звернення з даним позовом. За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України також передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 652 цього Кодексу у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам, судами попередніх інстанцій установлено, що строк договору в частині поставки природного газу закінчився 31.12.2014, остаточне проведення розрахунків за спожитий у 2014 році газ позивач відповідно до умов договору мав здійснити до 14.01.2015. Судовим рішенням у справі №910/31609/15, яке набрало законної сили 12.04.2016, встановлено факт порушення Публічним акціонерним товариством "Київенерго" строків проведення розрахунків за спірним договором за спожитий в 2014 році природний газ, які на момент прийняття рішення у даній справі давно минули. При цьому судом апеляційної інстанції було обґрунтовано враховано те, що внесення зміни у договір №1245/14-БО-41 в частині строків проведення розрахунків вже після того, як вони закінчилися, буде мати наслідком уникнення позивачем відповідальності за порушення ним виконання грошового зобов'язання за договором, наявність та розмір якого встановлені судовим рішенням у справі №910/31609/15. Оскільки, судами попередніх інстанцій не установлено наявності визначених позивачем підстав, з якими закон пов'язує можливість внесення змін до спірного договору, висновок судів про відмову у позові визнається правомірним. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі оскільки вони не спростовують установленого судами і були предметом розгляду апеляційним господарським судом; до того ж вони ґрунтуються на переоцінці доказів у справі, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції. Відтак, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів визнає, що при вирішені спору суди правильно застосували норми законодавства до встановлених обставин, тому підстави для задоволення касаційної скарги та скасування постанови у справі відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 у справі №910/11801/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: М. Данилова

О. Сибіга