ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" липня 2017 р.Справа № 916/1203/17

За позовом: Центру зайнятості Суворовського району м.Одеси

До відповідача: Головного управління Національної поліції в Одеській області

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 11.01.2017р.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ: 22.05.2017р. Центр зайнятості Суворовського району м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 17 033,61 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.05.2017р. порушено провадження по справі №916/1203/17.

08.06.2017р. за вх. №2-3066/17 від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява про залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідно до якого відповідач просив суд залучити в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 та розглянути заяву без участі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

19.06.2017р. за вх.№13312/17 від Головного управління Національної поліції в Одеській області до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач просить суд вімовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 03.06.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

22.06.2016 року в Центрі зайнятості Суворовського району м. Одеси зареєструвалася як шукаюча роботу ОСОБА_2, яка звільнена 08.06.2016 року з останнього місця роботи ГУНП в Одеській області через службову невідповідальність згідно п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі наказу ГУНП В Одеській області від 08.06.2016 року № 443 о/с.

Як зазначає позивач, 22.06.2016 року наказом Центру від 24.06.2016 року № НТ 160624 їй надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613.

Позивач вказує, що в період перебування на обліку в службі зайнятості ОСОБА_2 були надані соціальні послуги та виплачена матеріальне забезпечення по безробіттю на загальну суму 170333,61 грн.

Як зазначає позивач, 20.02.2017 року на адресу Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси надійшла Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року по справі № 815/3206/16 якою: визнано недійсним та скасовано наказ ГУНП в Одеській області № 443 о/с від 08.06.2017 року в частині звільнення ОСОБА_2; поновлено на роботі ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Згідно наданої інформації Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси встановлено, що громадянку ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області Головного управління Національної поліції в Одеській області за рішенням суду та вищезгаданого наказу.

Відповідно до п.п. 2 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

В свою чергу наказом від 20.02.2017 року № НТ170220 ОСОБА_2 було знято з обліку в службі зайнятості, а виплату допомоги по безробіттю припинено.

Позивач вказує, що сума матеріального забезпечення, виплачена Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси ОСОБА_2 в розмірі 17033,61 грн. в період її перебування на обліку з 22.06.2016 року по 22.12.2016 року включно як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи, а також поновлено її на роботі.

Центр зайнятості Суворовського району м. Одеси зазначає, що на підставі діючого законодавства України Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси відповідачу 09.03.2017 року поштовим листом направлена претензія від 09.03.2017 р. № 266/02/06, в якій пропонувалось відповідачу в місячний термін з дня отримання претензії суму коштів в розмірі 17033,61 грн., які безпідставно виплачені ОСОБА_2 як допомога по безробіттю, повернути до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Позивач стверджує, що по теперішній час відповідачем заборгованість не сплачена.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у керівника ГУНП не має вибору звільняти чи ні, він зобовязаний забезпечити виконання висновку атестаційної комісії шляхом видання відповідного наказу, та зазначає, що процедура реалізації висновку атестації Головним управлінням була повністю дотримана, що є свідченням законності видання наказу про звільнення, тому відповідач вважає, що ОСОБА_3 було звільнено законно.

Крім цього, ГУНП заперечує щодо задоволення позовних вимог у звязку з тим, що зазначені виплати призведуть до значних матеріальних збитків ГУНП в Одеській області, яке змушене не тільки поновити працівника й оплатити йому вимушений прогул (а це 35955 грн.), але й компенсувати допомогу по безробіттю, яку отримував працівник від центру зайнятості, що в свою чергу призведе до нецільового списання бюджетних коштів.

Отже, враховуючи наведені обставини позивач звернувся до господарського суду Одеської області з відповідним позовом з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у судових засіданнях, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Пунктами 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють, у тому числі, управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно п. 8 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» вказаного Закону страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», видами забезпечення є допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтація.

Відповідно до ст. 7, 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

В силу ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу.

Так, позивач стверджує, що в період перебування на обліку в службі зайнятості ОСОБА_2 були надані соціальні послуги та виплачено матеріальне забезпечення по безробіттю на загальну суму 17 033,61 грн.

Між тим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 у справі №815/3206/16 задоволено повністю адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині визнання протиправним та скасування наказу № 443 о/с, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення грошового забезпечення, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення АК №13 ГУНП в Одеській області, що оформлене протоколом ОП № 15.24169 від 04.03.2016 року, та зазначено в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», який прийнято стосовно ОСОБА_2;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.06.2016 року № 443 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції;

- зобовязано ГУНП в Одеській області поновити ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора тренінгового центру ГУНП в Одеській області;

- стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 35955 грн.

Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016р. у справі № 815/3206/16 набрала законної сили 12.01.2017р. а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача, які ґрунтуються на переоцінці доказів в адміністративній справі, оскільки протиправність рішення АК №13 ГУНП в Одеській області, що оформлене протоколом ОП № 15.24169 від 04.03.2016 року та наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.06.2016 року № 443 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції не підлягає доведенню в даній справі.

Згідно до положень пункту 9) частини 3 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В даному випадку питання обов'язкового виконання рішень суду узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Згідно з положеннями частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно до пункту 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Як вбачається з витягу із наказів Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси від 21.02.2017р., 20.02.2017р. вказаним Центром на підставі наказу від 20.02.2017 р. було припинено виплату по безробіттю ОСОБА_2 у звязку із поновленням її на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, та ОСОБА_2 знято з обліку в службі зайнятості.

Згідно довідки Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси від 28.02.2017 р. за період з 22.06.2016 р. по 23.12.2016 р. ОСОБА_2 була виплачена допомога по безробіттю в загальному розмірі 17033,61 грн.

Господарський суд Одеської області звертає увагу, що дана сума матеріального відшкодування вже сплачена ОСОБА_2 та відповідно до норм чинного законодавства не підлягає поверненню, а тому рішення в справі предметом розгляду якої є правовідносини між роботодавцем та особою яка виплатила допомогу по безробіттю, які ґрунтуються на нормативно-правових актах що регулюють трудові відносини ніяким чином не впливає на права та інтереси ОСОБА_2 а тому клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області є необґрунтованим, що має наслідком відмову в його задоволенні.

Суд зазначає, що сума матеріального забезпечення, виплачена службою зайнятості ОСОБА_2 в розмірі 17033,61 грн. в період її перебування на обліку з 22.06.2016 року по 22.12.2016 року включно як безробітної підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно звільнення застрахованої особи.

Так, 09.03.2017 року Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси поштовим листом була направлена відповідачу претензія від 09.03.2017 р. № 266/02/06, в якій пропонувалось в місячний термін з дня отримання претензії суму коштів в розмірі 17033,61 грн., які безпідставно виплачені ОСОБА_2 як допомога по безробіттю, повернути до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Проте, на теперішній час відповідачем заборгованість не сплачена.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Пунктом 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

У відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, суд зазначає, що статтями 34, 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обовязок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було виплачено ОСОБА_2 допомогу по безробіттю у сумі 17033,61 грн.

Незаконність звільнення з посади вказаної особи відповідачем була встановлена постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року по справі № 815/3206/16, якою ОСОБА_2 було поновлено на посаді старшого інспектора тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Одеській області з 08.06.2016 р.

Відтак, виходячи з обставин справи та враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача коштів, які виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_2 в сумі 17033,61 грн. є обґрунтованими.

Наразі суд вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на положення ст.ст. 11, 22, 1166, 1192 ЦК України, які регулюють відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктну відповідальність, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 54 ГПК України позовна заява, яка подається до господарського суду повинна містити, в т. ч., (п.5) виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

При цьому предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту його права чи інтересу.

Підставами позову - є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

З матеріалів справи вбачається, що в якості підстав позову Центр послався на норми Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Тобто, позовні вимоги в даному випадку ґрунтуються на положеннях саме Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.06.2015р. № 613, постанові КМУ від 20.03.2016 р. №198. В свою чергу виниклі між сторонами правовідносини регулюються саме вказаним законом, а тому положення ст.ст. 11, 22, 1166, 1192 ЦК України, на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Також доводи відповідача про те, що у разі задоволення позову стягнення грошових коштів за вимушений прогул та стягнення виплаченого позивачем забезпечення в порядку ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призведе до значних матеріальних збитків Головного управління Національної поліції в Одеській області, суд не приймає до уваги, оскільки дані твердження не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, який звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору до державного бюджету України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення 17033,61 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ) на користь Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси (65111, м. Одеса, проспект Добровольського, 145; ; отримувач - Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття (р/р 0009, Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, , код платежу 50040400;04) суму коштів в розмірі 17 033 (сімнадцять тисяч тридцять три) грн. 61 коп.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ) до державного бюджету (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10.07.2017 р.

Суддя О.Ю. Оборотова