ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 911/1484/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГлаксоСмітКляйн Фармасьютікалс Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО"

про стягнення 2 646 544,18грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №25/17 від 04.04.2017);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГлаксоСмітКляйн Фармасьютікалс Україна" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" про стягнення 2 646 544,18грн у т.ч.: 2 288 947,00грн основна заборгованість. 228 630,81грн пеня; 24 742,66грн 3% річних; 104 223,71грн втрат від інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором від 19.02.2016 №UKR-FRA-02/16, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ "ФРАМ КО" у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись при цьому на те, що позивачем не надано заявок на поставку товару, невідповідність видаткових накладних нормам чинного законодавства України, а саме відсутність в накладних зазначення посади особи, що прийняла товар, та відсутність мокрої печатки підприємства, а також відсутність у накладних інформації про дату отримання товарно-матеріальних цінностей.

10.07.2017 відповідачем електронною поштою надіслано клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника в судове засіданні, оскільки останній має бути присутнім під час іншої судової справи, що розглядається в господарському суді Запорізької області.

Розглянувши подане клопотання суд відмовляє в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають до господарського суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Таким чином, представник відповідача, який на час розгляду даної справи приймає участь в іншому судовому засіданні, не є єдиним можливим законним представником, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Крім того, до ч.ч. 1, 3 ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви; у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Двомісячний строк розгляду даної справи спливає 16.07.2016, сторонами не подавалось до суду клопотання про продовження строку вирішення даного спору.

Враховуючи, що строк розгляду справи є обовязковим для всіх та відкласти розгляд справи в межах строку визначеного ст. 69 ГПК України (з урахуванням необхідності належного повідомлення інших учасників судового процесу) неможливо відкласти розгляд справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.2016 між ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Фармасьютікалс Україна" (далі продавець) та ТОВ "ФРАМ КО" (далі покупець) укладено договір №UKR-FRA-02/16 (а.с.15-52, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами вказаного договору, продавець погоджується поставляти, а покупець купувати продукцію для подальшого її продажу в межах території, на яку поширюється дійсність виконаного на упаковці маркування, дотримується безпека інформування пацієнтів шляхом вкладення інструкції застосування препаратів, та в межах якої права на обєкти інтелектуальної власності продавця будуть дотримані у разі перепродажу. Продукція купується за ціною, відповідно до ст.6 вказаного договору та в кількості, яка періодично погоджується згідно із ст. 2.2. (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору, покупець розміщує у продавця письмові замовлення не рідше одного разу на місяць та згідно графіком замовлень, що може погоджуватись представниками сторін засобами електронної пошти. Продавець розглядає отримане замовлення протягом 3 робочих днів та надає покупцеві відповідь щодо прийняття або неприйняття замовлення повністю чи частково.

Згідно п. 6.1 договору, ціна на продукцію зазначені в переліку цін, що є невідємною частиною вказаного договору та може бути змінена продавцем в будь-який час в односторонньому порядку. Продавець має інформувати покупця про будь-які зміни цін на продукцію шляхом надання нового переліку цін.

Всі ціни зазначаються в українських гривнях (п. 6.3 договору).

Як визначено сторонами в п. 7.1 договору, сума вказаного договору відповідає сумам вартості продукції, що поставляється за всіма видатковими накладними за вказаним договором.

Згідно п. 7.2 договору, оплата продукції здійснюється на умовах відстрочення платежу на строк не більше 45 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, якщо інше не передбачено цим договором для певних категорій закупівель.

Датою оплати вважається фактична дата зарахування коштів на рахунок продавця (п. 7.8 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, поставка продукції відбувається шляхом вибірки на складі продавця на умовах EXW за адресою: 08320, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Велика Олександрівка, вул. Київський шлях, 121а, згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 протягом 3 робочих днів з дати підтвердження прийняття замовлення.

Приймання-передача продукції по кількості здійснюється на підставі товаросупровідних документів (п. 8.4 договору).

Згідно п. 8.6 договору, покупець має право повернути продукцію продавцю, зокрема, протягом всього терміну придатності.

Відповідно до п. 9.1 договору, право власності, ризик втрат та пошкодження продукції завжди переходить від продавця до покупця в момент передачі продукції, згідно з умовами поставки, що засвідчується відповідною видатковою накладною, підписаною продавцем та покупцем.

Вказаний договір набуває чинності з дати початку та залишається чинним та діючим до 31.12.2016 (п. 19.1).

Як зазначає позивач, ним в період з 08.11.2016 по 23.02.2017 за видатковими накладними (а.с.152-153, 155, 157-163, 165-176, 178) на виконання договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 733 506,44грн, копії вищевказаних накладних долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Вказаний товар прийнятий представниками відповідача на підставі виданих відповідачем довіреностей (а.с.151, 154, 156, 164, 177).

Як вказує позивач, та підтверджується листом відповідача №053-04/02-17 від 16.02.2017, останнім визнано факт поставки товару та заборгованості товару на суму 2 289 432,25грн.

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлену та неоплачену продукцію складає 2 288 947,00грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, сторонами в договорі змінено загальне правило, так розрахунок за товар проводиться протягом до 45 календарного дня з дати поставки.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення суми боргу за поставлений товар, відповідач посилається на те, що у видаткових накладних за якими поставлялась продукція відсутня мокра печатка останнього, та не вказано посади особи, що прийняла товар.

Вказані заперечення відповідача не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, товар на підставі видаткових накладних, за якими здійснювалась поставка, прийнято представниками відповідача на підставі виданих останнім довіреностей. Вказані довіреності містить відбиток мокрої печатки підприємства відповідача.

Крім того, в листі відповідача від 16.02.2017, копія якого міститься в матеріалах справи, визнано факт поставки товару відповідачу та існуючої заборгованості з оплати поставленого товару.

Заперечення відповідача про відсутність в матеріалах справи заявок відповідача на постачання продукції, також не приймаються судом до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема, у видаткових накладних вказані номери замовлень відповідача, а також те, що вказаний товар прийнято відповідачем у власність без зауважень.

Крім того, суд зазначає, що як визначено сторонами в п. 8.6 договору, покупець має право повернути продукцію продавцю, зокрема, протягом всього терміну придатності

Враховуючи, те що відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів повернення товару або його оплати на суму 2 288 947,00грн, суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості у вказаному розмірі за поставлений товар обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 104 233,71грн втрат від інфляції за загальний період з 23.12.2016 по 27.04.2017 та 24 742,66грн 3% річних за загальний період з 23.12.2016 по 27.04.2017.

Проте, суд зазначає, що позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем оплати за поставлений товар за поставками, що відбувались 24.11.2016 та 23.02.2017. Так початковою датою прострочення за вказаними поставками є 11.01.2017 та 11.04.2017 відповідно.

Так, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За розрахунком суду, з урахуванням правильного визначення початкової дати прострочення відповідачем оплати товару, розмір 3% річних становить 24 517,08грн, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 225,58грн 3% річних в задоволенні позову суд відмовляє.

Розмір втрат від інфляції, за розрахунком суду, позивачем розраховано вірно, відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 104 223,71грн втрат від інфляції є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 228 630,81грн пені за загальний період з 23.12.2016 по 27.04.2017.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Пунктом 7.4 договору, у разі затримки оплати за продукцію покупець на письмову вимогу продавця сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період затримки, від суми заборгованості за кожен день затримки.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що при нарахуванні пені позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем зобовязань з оплати товару, за поставками, що відбувались 24.11.2016 та 23.02.2016.

Так, за розрахунком суду, розмір пені за заявлений позивачем період становить 226 683,86грн.

В задоволенні вимог про стягнення 1946,14грн пені в задоволенні позову суд відмовляє.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 39 665,57грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГлаксоСмітКляйн Фармасьютікалс Україна" 2 288 947,00грн основної заборгованості, 226 683,86грн пені, 24 517,08грн 3% річних, 104 223,71грн інфляційних втрат, 39 665,57грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 1946,14грн пені та 225,58грн 3% річних в задоволенні позову відмовити

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 18.07.2017.

Суддя С.І. Чонгова