ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 904/11369/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Карабаня В.Я., Кондратової І.Д.
за участі представників: позивача: відповідача: Безпалюк О.Л. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення та постановуГосподарського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2017 року
у справі№ 904/11369/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
докомунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"
про стягнення 49 678 348, 51 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 49 678 348,51 грн, з яких 4 393 911,75 грн - пеня, 4 025 007,89 грн - 3% річних, 41 259 428,87 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017 (суддя - Мілєва І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 075 738,23 грн пені, 4 025 007,89 грн 3 % річних, 27 573 371,20 грн інфляційних втрат та судові витрати.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 (головуючий - Подобєд І.М., судді - Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017 змінено, абзац 2 резолютивної частини викладено в такій редакції, а саме стягнуто з КП теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 075 738, 23 грн пені, 4 025 007,89 грн 3 % річних, 41 259 428,87 грн інфляційних втрат та судові витрати.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині яких зменшено розмір пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 05.12.2013 між ПАТ "Національна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та КП теплових мереж "Криворіжтепломережа" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 651/14-ТЕ-5, за умовами якого продавець (позивач) зобов'язувався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 1 118,974 грн з урахування збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м природного газу - 1 118,974 грн, крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Додатковою угодою № 1 від 28.01.2014 до договору сторонами погодили, що з 01.01.2014 ціна за 1 000 куб. м газу становить 1 091,00 грн з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м природного газу 1 091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Пунктом 6.1. договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років (п. 9.3. договору).

На виконання умов договору, у січні-грудні 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 139 471 398,53 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання - передачі природного газу (а.с. 27-56, т. 1).

Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області, рішенням якого від 15.09.2015 у справі № 904/6411/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016, позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП теплових мереж "Криворіжтепломережа" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 118 843 148,77 грн основного боргу, 8 156 120,33 грн пені, 3 346 089,10 грн 3 % річних, 44 388 479,74 грн інфляційних втрат. Зменшено розмір пені. В решті позову відмовлено.

У зв'язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача 4 025 007,89 грн 3% річних, 41 259 428,87 грн інфляційних втрат та 4 393 911,75 грн пені.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки відповідач своїх зобов'язання належним чином не виконав, то господарські суди, прийшли до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, інфляційних втрат за спірний період. При цьому, апеляційний суд здійснивши їх ретельний розрахунок (зокрема інфляційних втрат) стягнув з відповідача на користь позивача 41 259 428,87 грн інфляційних втрат, 4 025 007,89 грн 3 % річних згідно з ст. 625 ЦК України та змінив рішення місцевого господарського суду і правильність висновків апеляційного суду в цій частині ніким не оскаржується.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судами, відповідач просив зменшити розмір пені.

Статтями 193, 199 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено ч. 1 ст. 546 ЦК України.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (ч. 1 ст. 233 ГК України). Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Отже, надавши належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи документам та доводам сторін, взявши до уваги причини прострочення відповідачем виконання свого зобов'язання, а також те, що відповідачем газ був придбаний для виробництва теплової енергії, яка споживається, зокрема, населенням, відсутність доказів спричинення позивачу значних збитків відповідним простроченням, а також те, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати і 3 % річних, сума яких є значною, та зважаючи на майновий стан обох сторін та необхідність дотримання балансу їх інтересів, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, застосувавши ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України обґрунтовано зменшили пеню до 3 075 738, 23 грн.

Щодо доводів позивача в касаційній скарзі про те що судом прийняті до уваги лише доводи відповідача, то вони є безпідставними, оскільки апеляційним судом були почутті сторони і прийняте обґрунтоване і мотивоване судове рішення.

Решта доводів касаційної скарги також не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного суд в оскаржуваній частині, оскільки не спростовують встановленого судом та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами ст. 1117 ГПК України, знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для скасування в оскаржуваній частині постанови апеляційного суду, постановленої відповідно до вимог закону та встановлених у справі обставин, не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати за подання касаційної скарги покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2017 року у справі за № 904/11369/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя В. Карабань
Суддя І. Кондратова