ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.07.2017 Справа № 904/6407/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Одеса

до Громадської організації "Всеукраїнське товариство "Кожен спроможен", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Дніпро

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_4 дов. № 105 від 31.01.2017 представник

від відповідача: Цаплін О.К. адвокат посв. № 1672 від 19.05.2009

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Громадської організації "Всеукраїнське товариство "Кожен спроможен" про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в якому просив суд:

1. Визнати інформацію, розміщену у відеоролику «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА», поширену в мережі Інтернет на відоехостінгу You Tube, а також в соціальній мережі vk.com, а саме: «на всех товарах этого производителя должна присутствовать наклеечка, которую затираешь монеточкой, вбиваешь на сайте производителя номер и получаешь фальсификат это или нет. Это фальсификат. 100% Вам это говорю. «Вы продали человеку не качественный товар. Фальсификат.»; «У меня есть две независимые экспертизы, которые показывают, что вы торгуете товарами, которые были ранее в потреблении, в воде, вскрывались и т.д.»; «Наша редакция постоянно получает жалобы на некачественный товар и на невыполнение законных прав потребителей магазина Цитрус», «Обожаю получать письма от недовольных клиентов. У меня их столько...!!!»; «сертификат не имеет никакой юридической силы...», а також інформацію, розміщену у відеоролику «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2», поширену в мережі Інтернет на відоехостінгу You Tube , а також в соціальній мережі vk.com 20 січня 2017 року, а саме: «два месяца нам никто не ответил, не по нашему запросу, что мы готовы судиться, не ответили по экспертизе, никто её так и не провёл, клиенту никто не позвонил» недостовірною, та такою, що порочить ділову репутацію Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

2. Зобов'язати громадську організацію «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО «КОЖЕН

СПРОМОЖЕН» видалити відеоролик «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА», розповсюджений на відеохостингу You Tube, а також в соціальній мережі vk.com 18 листопада 2016 року , а також відеоролик «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2», розповсюджений на відеохостингу You Tube , а також в соціальній мережі vk.com 20 січня 2017 року;

3. Зобов'язати громадську організацію «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО «КОЖЕН СПРОМОЖЕН» протягом 7 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену про Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 недостовірну інформацію, розміщену в мережі Інтернет на відоехостінгу You Tube , а також в соціальній мережі vk.com, шляхом розміщення на відоехостінгу You Tube , а також в соціальній мережі vk.com від імені громадської організації «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО «КОЖЕН СПРОМОЖЕН» відеоролику наступного змісту: «інформація, поширена у відеоролику «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА» 18 листопада 2016 року, про те що в мережі «Цитрус» здійснюється реалізація 100 % фальсифікованого товару, здійснюється реалізація неякісного товару, інформація щодо наявності у громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО «КОЖЕН СПРОМОЖЕН» документів, що підтверджують, що у мережі «Цитрус» реалізуються товари, що були раніше в експлуатації, мають сліди водного, механічного пошкодження, наявності листів споживачів про порушення їх прав магазином «Цитрус», а також інформація про підробку магазином «Цитрус» документів, зокрема сертифікатів якості товару є недостовірною», а також відоеоролику наступного змісту: «інформація, поширена у відеоролику «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2» 20 січня 2017 року, про те що, «два месяца нам никто не ответил, не по нашему запросу, что мы готовы судиться, не ответили по экспертизе, никто ее так и не провел, клиенту никто не позвонил»- є недостовірною».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що поширенням вищенаведеної неправдивої інформації в мережі Інтернет було завдано шкоди його авторитету та діловій репутації, а наявність такої неспростованої неправдивої поширеної про позивача інформації тягне негативну оцінку підприємницької діяльності позивача в очах учасників суспільних відносин.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2017, порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 27.06.2017.

27.06.2017 представник відповідача подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів про те, що товар, який було висвітлено у відеоролику, було продано належної якості та законного походження. Вважає, що інформація, викладена у мережі Інтернет не була спростована позивачем, а тому є достовірною. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Також, 27.06.2017 представник відповідача подав до суду заяву про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_3 Заява обґрунтована тим, що рішення по цій справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки громадянин ОСОБА_2 є автором репортажу, який є предметом розгляду у цій справі, а громадянин ОСОБА_3 є особою, що постраждала внаслідок придбання неякісного телефону. Представник позивача заперечував проти задоволення цієї заяви.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2017, залучено третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 (третя особа-1) та ОСОБА_3 (третя особа-2).

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 12.07.2017.

12.07.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Подав через канцелярію суду клопотання про залучення доказів та письмових пояснень у справі. У письмових поясненнях позивач зазначив, що при продажу товару споживач отримав всю інформацію, визначену Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначив, що обов'язок внесення серійних номерів мобільних телефонів на будь-якому сайті, не передбачена діючим законодавством. На вимогу відповідача, позивачем було надано копію сертифікату дослідження конструкції № 1518.16 -СДК на товар - телефон Xiaomi Redmi 3S, що підтверджує відповідність продукції вимогам Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання та узагальненим умовам застосування у сфері використання радіочастотного ресурсу України. Сертифікат підписаний та засвідчений печаткою органу з оцінки відповідності ДП «Український науково- дослідний інститут радіо та телебачення» Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Якість товару - телефону Xiaomi Redmi 3S також підтверджується декларацією про відповідність № TRENDXIM679-28/16., засвідченою печаткою і підписом уповноваженої особи ТОВ «Трендксім». Також, ФОП ОСОБА_1 вказав, що з його власної ініціативи, ним було направлено запити до Головного Управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, Дніпропетровської Торгово - Промислової Палати, Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз із заявами щодо можливості проведення незалежної експертизи.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи-1 в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, якою просив про перенесення судового засідання, у зв'язку з перебуванням за межами України до 17.07.2017. Вимоги ухвали суду від 27.06.2017 щодо надання письмових пояснень по суті спору, третя особа-1 не виконала. Суд відмовив у задоволенні заяви третьої особи - 1 про перенесення судового засідання, оскільки третьою особою - 1 не надано доказів неможливості участі його представника за довіреністю у судовому засіданні. Також, слід зазначити, що на підтвердження неможливості участі у судовому засіданні, третьою особою - 1 не надано доказів перебування у цей час за кордоном, в зв'язку з чим суд вважає таку заяву необґрунтованою.

Представник третьої особи-2 в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Вимоги ухвали суду від 27.06.2017 щодо надання письмових пояснень по суті спору, третя особа-2 не виконала. Про причини неявки суду не повідомила.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неявкою третіх осіб-1,2. Суд відхилив заяву відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки треті особи-1,2 були повідомлені про час та місце судового засіданні, доказів поважності своєї неявки сторони до справи не надали.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

За ініціативою суду та відповідно до ч.6 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України, здійснювався запис судової справи № 904/6407/17 за допомогою технічних засобів (носій CD-R №1008271ЕА15498).

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, субліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ПОМЕРАНЧ" (ліцензіат) було укладено субліцензійний договір про передачу прав на використання торговельної марки (а.с.14-18).

Відповідно до п. 1 субліцензійного договору, субліцензіат бажає отримати на умовах цього договору дозвіл у вигляді невиключної ліцензії на використання торговельної марки (знак для товарів і послуг) (далі - торговельна марка), на яку було отримано свідоцтво, в цілях виготовлення, використання, ввезення, пропозиції до продажу, продажу і іншого введення в господарський обіг товарів і послуг з використанням торговельної марки, відповідно до переліку класів товарів і послуг, зазначених у свідоцтві.

За умовами п. п. 2.1., 2.2. субліцензійного договору, ліцензіат надає субліцензіату на строк дії цього договору (невиключні права) на використання торговельної марки щодо усіх товарів і послуг, зазначених у свідоцтві за класами Міжнародної класифікації товарів і послуг (МКТП). При цьому субліцензіату надається право на використання торговельної марки на території України.

Відповідно до п. 1.1. субліцензійного договору, використання торговельної марки - нанесення її на будь-який товар, для якого вона зареєстрована, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, з метою пропонування для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); марка зареєстрована; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі інтернет, у тому числі у доменних іменах.

Пунктом 1.6. субліцензійного договору визначено, що невиключна ліцензія - це надання дозволу на використання торговельної марки із збереженням за ліцензіатом права на використання цієї торговельної марки у сфері, що обмежена цією ліцензією, включаючи право на видачу ліцензії іншим особам у цій сфері.

Згідно з п. 4.1. субліцензійного договору, субліцензіат зобов'язаний використовувати торговельну марку відповідно до положень цього договору й отриманої від ліцензіата документації.

Субліцензіат має право використовувати торговельну марку за умови, що якість товарів і послуг, які позначаються цією маркою, не буде нижчою за якість товарів і послуг, які виготовляються і надаються ліцензіатом під тією ж маркою (п. 4.4. субліцензійного договору).

Відповідно до ст. 492 Цивільного кодексу України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

За змістом ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 495 ЦК України).

Таким чином, позивач має невиключне право на використання торговельної марки, що належить ТОВ "ПОМЕРАНЧ", тобто на час дії договору володіє майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку. Немайнові права за цим договором не передавались.

Згідно з ч. 1 ст. 494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Позивач не надав копію Свідоцтва. З тексту наданого до матеріалів справи субліцензійний договір про передачу прав на використання торговельної марки від 22.09.2016 не вбачається, яка саме торговельна марка була предметом укладеного договору.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 22.09.2016 у магазині "Цитрус" за адресою: АДРЕСА_1.

Під час провадження торговельної діяльності позивач реалізував мобільний телефон Xiaomi Redmi 3S третій особі - 2 ОСОБА_7

Вказана обставина також не заперечується сторонами.

Позивач у позовній заяві вказує, що 10.11.2016 споживач ОСОБА_7 (третя особа-2) звернувся до ТОВ «ПОМЕРАНЧ» із проханням провести незалежну експертизу товару - телефону Xiaomi Redmi 3S. Оскільки зазначена заява була подана без розрахункового документу, адміністрація «Цитрус» направила на адресу заявника відповідь про те, що відповідно до ч. 11 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Поштове відправлення повернулось у зв'язку з закінченням строків зберігання.

13.01.2017 ТОВ «ПОМЕРАНЧ» було підготовлено відповідь ОСОБА_7, в якій ТОВ «ПОМЕРАНЧ» порекомендувало споживачу звернутись до продавця товару.

13.01.2017 ФОП ОСОБА_1 були направлені запити до Дніпровського науково -дослідного інституту судових експертиз, Дніпровську торгово - промислову палату, Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з метою проведення експертизи товару.

13.01.2017 ФОП ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_7 лист, в якому повідомив споживача про направлення вище вказаних запитів, а також направив копію сертифіката дослідження.

Позивач зазначає, що 18 листопада 2016 року громадською організацією «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО КОЖЕН СПРОМОЖЕН» (відповідач) на відеохостінгу You Tube , а також в соціальній мережі vk.com було розміщено відеорепортаж під назвою «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА».

Автором вказаного відеорепортажу був журналіст громадської організації «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО КОЖЕН СПРОМОЖЕН» ОСОБА_2 (третя особа-1).

У вказаному репортажі, журналіст вказує, що до їх громадської організації звернувся споживач з підозрою, що його товар є фальсифікованим.

Позивач зазначає, що зазначений відеорепортаж містить недостовірну інформацію, що порочить ділову репутацію позивача, зокрема:

- в мережі «Цитрус» здійснюється реалізація 100% фальсифікованого товару. Журналіст зазначив: «на всех товарах этого производителя должна присутствовать наклеечка, которую затираешь монеточкой, вбиваешь на сайте производителя номер и получаешь фальсифікат это или нет. Это фальсификат. 100 % Вам Это говорю.»;

- в мережі «Цитрус» здійснюється реалізація неякісного товару. Журналіст стверджує:«Вы продали человеку не качественный товар. Фальсификат.»

- наявності документів, що підтверджують, що у мережі «Цитрус» реалізуються товари,

що були раніше в експлуатації, мають сліди водного, механічного пошкодження. «У

меня есть две независимые зкспертизы, которые показывают, что вы торгуєте товарами,

которые были ранее в потреблении, в воде, вскрывались и т.д.», - вказував ОСОБА_2

- наявності листів споживачів про порушення їх прав. Журналіст зазначив наступне:«Наша редакция постоянно получает жалобы на некачественный товар и на

невыполнение законних прав потребителей магазина Цитрус», «Обожаю получать письма

от недовольньїх клиентов. У меня их столько...!!!»

- підробці документів, що підтверджують якість товару. ОСОБА_2 зазначив: «не имеет никакой юридической силы... Где голограмма защищающая сертификат?».

Також, позивач вказує, що 20.01.2017 року в мережі Інтернет на відеохостінгу You Tube, а також в соціальній мережі vk.com, було розміщено відеорепортаж під назвою «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2».

Зазначений відеоролик є продовженням першого відеоролику та пов'язаний з ним.

22.11.2016 ТОВ «ПОМЕРАНЧ» направило на адресу відповідача претензію з вимогою вилучення недостовірної інформації про мережу магазинів «Цитрус» та її спростування.

12.01.2017 на адресу ТОВ «ПОМЕРАНЧ» від відповідача надійшла відповідь в якій зазначено, що магазин своєю бездіяльністю спровокував поширення інформації.

Зі змісту листів вбачається, що ТОВ "ПОМЕРАНЧ" вважає, що недостовірна інформація стосується саме його, а не продавця телефону - ФОП ОСОБА_1.

На думку ФОП ОСОБА_1 зазначений відеорепортаж містить недостовірну інформацію, що порочить його ділову репутацію, зокрема: журналіст зазначив «два месяца нам никто не ответил, не по нашему запросу, что мы готовы судиться, не ответили по экспертизе, никто ее так и не провел, клиенту никто не позвонил».

Звертаючись до суду з позовом про захист ділової репутації ФОП ОСОБА_1 вказує, що інформація, яка була поширена відповідачем у відеороликах 18 листопада 2016 року та 20 січня 2017 року громадською організацією «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО КОЖЕН СПРОМОЖЕН» на відеохостінгу You Tube, а також в соціальній мережі vk.com, була доведена до невизначеного кола осіб. Розповсюджена інформація вводить споживачів в оману щодо якості товару, що розповсюджується не тільки у магазині «Цитрус», що розташований за адресою: м. Дніпро, Європейська площа, 1, а й взагалі по всій мережі магазинів «Цитрус», знижує довіру до торгової марки «Цитрус гаджети та аксесуари», ганьбить ділову репутацію позивача, знижую оцінку його підприємницької діяльності в очах учасників суспільних відносин, що і є причиною виникнення цього спору.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію наявним у матеріалах справи доказам та поясненням учасників судового процесу суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно ст. 34 ГК України, дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно, вирішуючи спір про захист ділової репутації, суд повинен встановити, чи стосується поширена інформація про спростування якої особа звернулась до суду, саме цієї особи, тобто, чи завдано при цьому шкоду саме позивачу, відповідно чи подано позов належним позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У ст.1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

З огляду на вищезазначені норми, відповідачем у відеорепортажі «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА», «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2» здійснено поширення певної інформації.

Згідно частини 2 статті 7 України «Про інформацію», ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом було досліджено наданий до матеріалів справи відеоматеріал, який є предметом цього спору.

Так, в оспорюваній інформації йдеться про, ТОВ „ПОМЕРАНЧ" та магазин „Цитрус".

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що та інформація, яку він просить спростувати стосувалась ТОВ "ПОМЕРАНЧ", а не Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Інформація про ФОП ОСОБА_1 містилась у другому репортажі «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2», але стосувалась лише того, що позивач здійснював господарську діяльність на підставі субліцензійного договору про передачу прав на використання торговельної марки від 22.09.2016.

Разом з тим, позивачем у даній справі є - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

Інформація, яка була викладена журналістом Громадської організації "Всеукраїнське товариство "Кожен спроможен" у відеороликах «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА», «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2», про спростування якої просить позивач, не стосується позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та не порушує його особистого немайнового права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інформація, розміщена Громадською організацією "Всеукраїнське товариство "Кожен спроможен" у відеороликах «ЦИТРУС ВНЕ ЗАКОНА», «ЦИТРУС Очередная ложь. Часть 2», поширена в мережі Інтернет на відоехостінгу You Tube, а також в соціальній мережі vk.com 18.11.2016 та 20.01.2017, не стосується безпосередньо позивача та відповідно не порушує права останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.07.2017

Суддя Я.С. Золотарьова