ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 липня 2017 р. Справа № 902/559/17

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: В. Білоуса

Секретар судового засідання : О. Матущак

за участю представників:

позивача : ОСОБА_1 - згідно довіреності;

відповідача : ОСОБА_2 - голова ОСОБА_3 сільської ради.

Місце розгляду справи : приміщення суду, зал судових засідань № 3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6) в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.1)

до:Деребчинської сільської ради (23532, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с.Деребчин, вул.Леніна, буд.93)

про стягнення 2 126 594,63 грн., з яких 1 037 950,48 грн.- основного боргу, 96 222,21 грн.- 3% річних за період з 31.05.2014 по 31.05.2017, 992 421,94 грн.- інфляційних втрат за період травень 2014 - квітень 2017

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві проти позову заперечив покликаючись на те, що заборгованість, стосовно якої НАК «Нафтогаз України» подано позов до суду, виникла на підставі Договору №14/563/11 від 14.03.2011 року та Додаткової угоди від 19.07.2012 року до Договору №14/563/11, та є боргом з фінансування добудови (будівництва) обєкта газопостачання «Міжселищний газопровід високого тиску (1,2 МПа) до сіл Михайлівка, Деребчин Шаргородського району Вінницької області (2 черга)». Вказує про те, що Договір №14/563/11 від 14.03.2011 року та Додаткова угода від 19.07.2012 року до Договору №14/563/11 укладались на виконання розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням КМУ від 13.09.2010 №1881-р.. Вказує про те, що відповідно до предмету Договору, НАК «Нафтогаз України», відповідно до розпорядження №1001-р та на умовах цього Договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу "Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких бере фінансову участь Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та графіку фінансування добудови об'єкта газопостачання, - здійснює фінансування добудови (будівництва) обєкта газопостачання : "Міжселищного газопроводу високого тиску (1,2 Мпа) до сіл Михайлівка, Деребчин Шаргородського району Вінницької області (2 черга)", а замовник - ОСОБА_3 сільська рада Шаргородського району, зобов'язується здійснити добудову (будівництво) об'єкта газопостачання, забезпечити його передачу, як цілісного об'єкта у державну власність та введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами Договору та повернути грошові кошти, отримані від НАК «Нафтогаз України» на добудову об'єкта газопостачання. Зазначає про те, що загальний обсяг фінансування за цим Договором склав 1 072 049 грн. 20 коп. (п.3.1. Договору, у редакції Додаткової угоди №1). Вказує про те, що у відповідності до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Вінницькій області від 17.10.2012 за №ВН9, «Міжселищний газопровід високого тиску (1,2Мпа) до сіл Михайлівка, Деребчин Шаргородського району Вінницької області (2 черга)» збудований та введений в експлуатацію. Зазначає про те, що актом приймання-передачі, затвердженим 26.08.2014 року підвідний міжселищний газопровід високого тиску (1,2Мпа) до сіл Михайлівка, Деребчин Шаргородського району Вінницької області (2 черга), - передано у державну власність на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації ПАТ «Вінницягаз - Жмеринському міжрайонному управлінню газового господарства, отже, замовником - ОСОБА_3 сільською радою, умови Договору та Додаткової угоди в частині добудови газопроводу, його передачі у державну власність та введення в експлуатацію, - виконано. Вказує про те, що з часу добудови газопроводу, введення його в експлуатацію та передачу в державну власність, будь-які кошти (в т.ч. субвенції) з Державного бюджету на погашення заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» виділено не було, а власних коштів сільської ради ледь вистачає на фінансування найнеобхідніших потреб територіальної громади (ФАП, дитсадок, обєкти соціальної інфраструктури, заробітна плата, енергоносії). Зазначає про те, що зобов'язання щодо повернення грошових коштів, отриманих від НАК «Нафтогаз України» на добудову об'єкта, передбачені п. 2.3.13 Договору, могли бути включені у Договір за умови наявності відповідного бюджетного призначення на такі видатки на момент укладання договору. Розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів України від 26.08.2009 р. № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №43 від 20.01.2010 та Розпорядження КМУ №1881-р від 13.09.2010) не було погоджено механізму повернення замовниками будівництва коштів НАК «Нафтогаз України» профінансованих останнім на добудову об'єктів. Вказує про те, що враховуючи, що Розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів України № 1001-р не було погоджено механізму повернення замовниками будівництва коштів НАК «Нафтогаз України», а також те, що на момент укладання Договору не було надано бюджетних призначень, - ОСОБА_3 сільська рада не набула в порядку визначеному бюджетним законодавством статусу розпорядника бюджетних коштів, а отже умови укладеного Договору про зобов'язання повернути НАК «Нафтогаз України» протягом бюджетного року, наступного після року закінчення фінансування добудови об'єкта, коштів шляхом перерахування на рахунок позивача, визначені п.2.3.13 Договору є такими що не відповідають вимогам закону, бюджетному законодавству, і тому не породжують правових наслідків для сторін.

В судовому засіданні 11.07.2017 представник відповідача подав клопотання в якому просить суд витребувати в Вінницької обласної державної адміністрації матеріали листування за листом від 11.09.2014 р. за вих.01.01-21/4985, скерованим на адресу Прем'єр-міністра України, в т.ч. відповідь за наслідками розгляду даного листа.

В судовому засіданні 11.07.2017 представник відповідача подав клопотання в якому просить суд витребувати від Департаменту нафтового комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України інформацію про розроблені робочою групою, яка створена наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 20.01.2017 р. № 64, заходи (механізми) компенсації витрат на будівництво об'єктів газопостачання замовниками споруджених газопроводів.

Представник позивача в судовому засіданні 11.07.2017 заперечив проти задоволення вказаних клопотань.

Згідно ст.38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд, дослідивши вказані клопотання прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на те, що відповідачем всупереч вимогам ст.38 ГПК України не вказано обставини, що перешкоджають наданню доказів вказаних в цих клопотаннях.

В судовому засіданні 11.07.2017 представник відповідача подав клопотання в якому просить суд залучити до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Вінницьку обласну державну адміністрацію.

Представник позивача в судовому засіданні 11.07.2017 заперечив проти задоволення даного клопотання.

Згідно ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Разом з тим, відповідачем у вказаному клопотанні не вказано яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки ОСОБА_4 Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Вінницької обласної державної адміністрації.

Тому суд, дослідивши вказане клопотання, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Вінницької обласної державної адміністрації.

В судовому засіданні представник відповідача подав заяву в якій визнав існування боргу в розмірі 1 037 950,48 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

26.08.2009 р. ОСОБА_4 Міністрів України було прийнято розпорядження №1001-р "Про добудову підвідних газопроводів".

Відповідно до п.2 цього розпорядження, для забезпечення добудови газопроводів Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а згідно п. 3 замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством.

14.03.2011 року між позивачем - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 сільською радою Шаргородського району Вінницької області, на виконання розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 26.08.2009 року № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" зі змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів України від 13.09.2010 року №1881-р., укладено договір №14/563/11.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п.1.1. цього договору позивач, відповідно до розпорядження та на умовах цього договору, на підставі затвердженого рішенням правління Компанії та погодженого Мінпаливенерго України "Переліку обєктів газопостачання у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та графіку фінансування спорудження обєкта газопостачання (додаток 1) здійснює фінансування добудови (будівництва) обєкта газопостачання: "Міжселищний газопровід високого тиску (1,2 МПа) до сіл Михайлівка, Деребчин Шаргородського району Вінницької області (2 черга)" (далі - Обєкт), а замовник зобовязується здійснити добудову (будівництво) Обєкта, забезпечити передачу його, як цілісного обєкта у державну власність та введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами договору та повернути грошові кошти, отримані від Компанії на добудову (будівництво) Обєкта.

При цьому розпорядженням від 20.06.2012 року №352 Вінницької обласної державної адміністрації "Про передачу обєктів газопостачання у державну власність" передбачено вжити заходів щодо сприяння забезпечення передачі у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованих підприємств з газопостачання та газифікації (з приєднанням до неприватизованої частини основних фондів, що належать до державної власності) обєктів газопостачання населених пунктів області, у споруджені яких здійснювалась фінансова участь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з додатком; у встановленому законодавством порядку підготувати документи щодо внесення змін до бюджетних призначень та розроблення бюджетних видатків для розрахунків з Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах здійсненого нею фінансування на добудови підвідних газопроводів.

19.07.2012 року позивач та відповідач уклали додаткову угоду №1 до вищевказаного договору, якою виклали в новій редакції ряд положень основного договору.

Відповідно до п.1. договору в редакції змін, внесених до договору додатковою угодою від 19.07.2012 №1, статтю 1 "Предмет договору" викладено в наступній редакції:

"1.1. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відповідно до Розпорядження та на умовах цього Договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу "Переліку обєктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", (далі - Перелік) та графіку фінансування спорудження обєкта газопостачання (Додаток 1), здійснює фінансування добудови обєкта газопостачання: "Міжселищний газопровід високого тиску (1,2 Мпа) до сіл Михайлівка, Деребчин" Шаргородського району Вінницької області (далі - Обєкт), а Замовник зобовязується здійснити добудову Обєкта, введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами Договору, забезпечити передачу його, як цілісного обєкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову Обєкта.".

Статтю 2 "Права та Обов'язки Сторін" викладено в новій редакції, де зокрема п.п. 2.1.1. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року передбачено, що позивач зобов'язаний при наявності фінансової можливості здійснити фінансування добудови Обєкта за рахунок власних коштів (не коштів державного бюджету) в обсягах, передбачених фінансовим планом Нафтогазу на відповідний період, згідно з Додатком 1. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок Замовника або іншими способами, що не суперечать діючому законодавству України.

Підпунктом 2.1.2. додаткової угоди додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року передбачений обов'язок Нафтогазу щоквартально на звітну дату та в місячний термін після завершення робіт по добудові Обєкта в установленому порядку оформити акти звірки взаємних розрахунків із Замовником з підтвердженням заборгованості Замовника перед Нафтогазом у сумі здійсненого Нафтогазом фінансування.

В свою чергу, відповідач, як Замовник, був зобов'язаний у будь-який час на вимогу Нафтогазу надавати усю інформацію про виконання умов цього Договору, а також всіх інших документів і матеріалів, повязаних з виконанням цього Договору (п.п. 2.3.7. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року).

У разі неможливості виконання договірних зобовязань Замовник має повідомити Нафтогаз протягом 3-х робочих днів з дати виникнення обставин, що перешкоджають виконанню Договору, з обов'язковим зазначенням цих обставин, для прийняття спільного з Нафтогазом рішення щодо подальшого виконання Договору (п. 2.3.9. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року).

Відповідач як замовник, зобов'язаний після завершення робіт по добудові Обєкта забезпечити введення його в експлуатацію з оформленням усіх необхідних документів, та у термін, що не перевищує 60 календарних днів від дати введення Обєкта в експлуатацію, забезпечити його передачу, як цілісного обєкта, у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації (п. 2.3.12. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року).

Протягом місяця з дати передачі Обєкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України надати Нафтогазу завірені підписом уповноваженої особи та печаткою Замовника копії декларації про готовність обєкта до експлуатації або акт готовності обєкта до експлуатації з сертифікатом, акту приймання-передачі Обєкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та протоколу комісії про прийняття Обєкта державної форми власності до експлуатації. (п. 2.3.13. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року).

За умовами п.п. 2.3.14. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року, відповідач як замовник зобов'язаний був своєчасно здійснити всі необхідні дії для отримання компенсації витрат на добудову обєкта газопостачання для повернення Нафтогазу в установлений даним Договором термін, суми грошових коштів, перерахованих ним на добудову обєкта газопостачання.

Відповідно до п.п. 2.3.15 додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року, протягом року, наступного за роком введення Обєкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову Обєкта.

Згідно п. п. 2.4.3. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року, Замовник є власником частини (цілісного) Обєкта, добудованої за кошти Нафтогазу, до передачі цілісного Обєкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації.

Також згідно умов додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року, статтю 3 "Ціна договору і порядок проведення розрахунків" викладено в наступній редакції наступні положення договору:

"3.1. Загальний обсяг фінансування за цим Договором (ціна Договору) 1 072 049,20 грн..

3.2. Вартість добудови Обєкта визначається Замовником на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої і затвердженої в установленому діючим законодавством порядку, та не може перевищувати вартості добудови затвердженої Переліком.

3.3. Фінансування Нафтогазом робіт із завершення будівництва обєкта буде здійснюватися в межах витрат, передбачених фінансовим планом та збалансованим бюджетом грошових коштів Нафтогазу на відповідний період.

3.4. Фінансування робіт з добудови Обєкта за Договором здійснюється згідно з Додатком 1, який є невідємною частиною цього Договору."

Статтю 4 " Відповідальність Сторін" викладено в наступній редакції:

"4.1. Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань відповідно до умов Договору та діючого законодавства України.

4.2. У випадку ненадання/надання в неповному обсязі інформації відповідно до п. 2.3.8 Договору або порушення строку її надання, Нафтогаз має право припинити фінансування за Договором та/або вимагати дострокового повернення суми грошових коштів, що були перераховані Нафтогазом на фінансування добудови Обєкту.

4.3. У випадку порушення Замовником зобовязань щодо повернення суми грошових коштів, він платить на користь Нафтогазу пеню у розмірі 0,1% від загальної ціни Договору за кожний день прострочення виконання зобовязань, а у випадку прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у сумі 7% ціни Договору.

4.4. Нафтогаз не несе відповідальності за нефінансування добудови Обєкта.

4.5. Замовник несе повну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору.

4.6. В разі невиконання пунктів 2.3.12, 2.3.13 Договору або не підтвердження суми заборгованості Замовника перед Нафтогазом у сумі здійсненого Нафтогазом фінансування, Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надходження письмової вимоги Нафтогазу, повертає всю суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу згідно з Договором.

4.7. Не виконання Замовником п. 2.3.15 Договору через відсутність бюджетного фінансування у звязку з відхиленням ОСОБА_4 Міністрів України пропозицій щодо включення до Державного бюджету видатків на погашення заборгованості Замовника перед Нафтогазом не може бути підставою для нарахування Нафтогазом пені та штрафів та звернення до суду, проте не позбавляє Замовника обовязку повернути Нафтогазу кошти, отримані згідно з Договором.".

Цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками і діє до повного повернення Компанії суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови Обєкта згідно з договором (п.7.1. додаткової угоди № 1 від 19.07.2012 року).

Згідно графіка фінансування спорудження обєкта газопостачання (додаток №1 до договору) обсяг фінансування за рахунок коштів Компанії, необхідний для введення обєкта в експлуатацію становить 1 072 149,20 грн, строк введення в експлуатацію 2012 рік.

На виконання своїх зобовязань за договором, позивач 31.07.2012 року перерахував відповідачу грошові кошти в загальній сумі 1 072 149,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6803 відповідно, а також копіями банківських виписок, які знаходяться в матеріалах справи.

Обєкт побудовано та введено в експлуатацію, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 17 жовтня 2012 року за №ВН 9.

Так, згідно декларації від 17 жовтня 2012 року за №ВН 9, обєкт "Міжселищний газопровід високого тиску (1,2 Мпа) до сіл Михайлівка, Деребчин" Шаргородського району Вінницької області 2221.1, категорія складності - ІІІ" збудовано та введено в експлуатацію.

Таким чином, судом встановлено, що з боку позивача виконані договірні зобов'язання щодо фінансування будівництва та побудови обєкта та введення його в експлуатацію.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Враховуючи, що обєкт введено в експлуатацію у 2012 році, відповідач зобовязаний за умовами п. 2.3.15 договору, сплатити позивачу грошові кошти, отримані на добудову обєкта в сумі 1 072 149,20 грн. у строк по 31 грудня 2013 року.

ОСОБА_3 сільської ради від 12.08.2015 № 02-18-116 повідомлено про те, що будівництво газопроводу завершено та обєкт передано в експлуатацію Жмеринському МУГГ ПАТ «Вінницягаз»; вартість робіт склала 1 037 950,48 грн. Вказаний лист містив прохання щодо надання банківських реквізитів для повернення надлишкових коштів у сумі 34 098,72 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 27.01.2017 № 1 ОСОБА_3 сільська рада повернула позивачу 34 098,72 грн невикористаних коштів.

Проте, відповідач кошти в сумі 1 037 950,48 грн. не повернув, що спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основної заборгованості в сумі 1 037 950,48 грн. в повному обсязі з наступних підстав.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_5 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. № 11/446.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 сільська рада Шаргородського району Вінницької області в повному обсязі не виконала свої договірні зобов'язання щодо повернення грошових коштів, отриманих від позивача на добудову об`єкта, чим порушила умови договору №14/563/11 від 14.03.2011 р. в редакції додаткової угоди №1 від 19.07.2012 р. до нього.

Також суд приймає до уваги, що в силу ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які зазначені позивачем не спростував, не надав суду доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 1 037 950,48 грн. суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в частині стягнення 1 037 950,48 грн основного боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання, позивач заявив до стягнення 96 222,21 грн.- 3% річних за період з 31.05.2014 по 31.05.2017, 992 421,94 грн.- інфляційних втрат за період травень 2014 - квітень 2017.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 04.07.2011 року у справі № 13/210/10 та від 12.09.2011 року у справі № 6/433-42/183 наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів "Ліга. Закон", суд встановив, що за період з травня 2014 року по квітень 2017 року включно розмір інфляційних втрат складає 992 421,94 грн..

Тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення втрат від інфляції на суму 992 421,94 грн..

Перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора штрафів "Ліга. Закон", суд встановив, що за період з 31.05.2014 по 31.05.2017 включно, розмір 3% річних складає 96 222,21 грн..

Тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 96 222,21 грн..

За вказаних вище обставин, позов Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню.

В звязку із задоволенням позову судові витрати на судовий збір в сумі 31 898,92 грн. на підставі ст.49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 83, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити в сумі 2 126 594,63 грн., з яких 1 037 950,48 грн.- основного боргу, 96 222,21 грн.- 3% річних за період з 31.05.2014 по 31.05.2017, 992 421,94 грн.- інфляційних втрат за період травень 2014 - квітень 2017. Судові витрати на судовий збір в сумі 31 898,92 грн. покласти на відповідача.

2. Стягнути з ОСОБА_3 сільської ради, (23532, Вінницька обл., Шаргородський р-н, с.Деребчин, вул.Леніна, буд.93) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (01601, м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6) 1 037 950,48 грн.- основного боргу, 96 222,21 грн.- 3% річних за період з 31.05.2014 по 31.05.2017, 992 421,94 грн.- інфляційних втрат за період травень 2014 - квітень 2017, 31 898,92 грн.- судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 11.07.2017 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 14 липня 2017 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (згідно клопотання)(04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.1)