ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 914/2851/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Ковтонюк Л.В., Кондратової І.Д.
за участі представників: позивача: відповідача: Безпалюк О.Л. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного комунального підприємства "Стебниктеплокомуненерго"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року
у справі№ 914/2851/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
додержавного комунального підприємства "Стебниктеплокомуненерго"
про стягнення 46 524,69 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 46 524, 69 грн, з яких 22 641, 29 грн - пеня, 1 413, 49 грн - 3 % річних, 22 469, 91 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.01.2017 (суддя - Блавацька - Калінська О.М.) провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до державного комунального підприємства "Стебниктеплокомуненерго" про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 2207/15-КП-21 від 15.12.2014 у розмір 46 524,69 грн припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 (головуючий - Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Якімець Г.Г.) ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.01.2017 у справі № 914/2851/16 скасовано, а справу № 914/2851/16 передано на розгляд до місцевого суду.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи при вирішенні спору, порушення і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишивши в силі ухвалу місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами, 15.12.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ДКП "Стебниктеплокомуненерго" (покупець) було укладено договір № 2207/15-КП-21 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець (позивач) зобов'язувався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Додатковими угодами № 1 від 10.02.2015, № 2 від 10.03.2015, № 3 від 15.04.2015, № 4 від 15.05.2015, № 5 від 30.06.2015, № 6 від 20.07.2015, № 7 від 15.10.2015, № 8 від 22.10.2015, № 9 від 02.11.2015 та № 10 від 25.11.2015 було внесено зміни до договору купівлі-продажу природного газу, зокрема, в п. 5 договору "Ціна газу", п. 3 "Порядок та умови передачі газу" та п. 6 "Порядок та умови проведення розрахунків".

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

У п. 5.5. договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

На виконання умов договору, впродовж січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 286 925,53 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015 та від 31.12.2015.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем отриманого за договором купівлі-продажу № 2207/15-КП-21 від 15.12.2014 газу, позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати, 3 % річних.

Місцевий господарський суд встановивши, що на момент звернення позивача із позовом до господарського суду (09.11.2016) у останнього існувало право вимоги до відповідача щодо стягнення пені, інфляційних втрати та 3 % річних за несвоєчасну оплату відповідачем спожитого у 2015 році природного газу, однак в процесі розгляду справи предмет спору припинив існувати (відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набув чинності 30.11.2016, пеня, інфляційні втрати та 3 % річних підлягали списанню), прийшов до висновку що предмет спору відсутній, а провадження у цій справі підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Проте, погодитись з таким висновком місцевого суду неможливо з таких підстав.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (п. 1-1 ст. 80 ГПК України). При цьому, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань (п. 4.4 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції").

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 3 цього Закону визначено порядок участі підприємств у процедурі врегулювання заборгованості, відповідно до якого для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 7 Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що відповідно до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" сам факт сплати відповідачем заборгованості за спожитий природний газ не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих йому пені, інфляційних втрат, 3 % річних, оскільки такому списанню обов'язково передує включення такого боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Отже, оскільки списання пені, інфляційних втрат, 3 % річних відбувається за відповідною процедурою, а місцевим судом не було належним чином досліджено дотримання її відповідачем, як і не досліджено наявність чи відсутність між сторонами неврегульованих питань щодо предмету спору, то господарський суд прийшов до передчасного висновку що предмет спору відсутній і провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, як правомірно вказав апеляційний суд, що набрання чинності вказаним Законом, не свідчить про відсутність предмету спору щодо стягнення таких нарахувань, однак, за певних умов, може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний суд обґрунтовано скасував ухвалу місцевого суду і правомірно передав її на розгляд до місцевого господарського суду на підставі ст. 106 ГПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів, що відповідно до ст. 1117 ГПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу державного комунального підприємства "Стебниктеплокомуненерго" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року у справі за № 914/2851/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя Л. Ковтонюк
Суддя І. Кондратова