КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа№ 910/10261/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Гребеник Ю.В. - директор;

від відповідача: Коненко Д.Ю. - представник за довіреністю від 06.02.2017 року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року

у справі № 910/10261/16 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ"

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

про стягнення 1 975 531, 48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" про стягнення 1 975 531, 48 грн. упущеної вигоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.03.2013 року між відповідачем та третьою особою було укладено договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 2 787, 7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А). Водночас, позивач як власник вказаних приміщень ніколи не уповноважував відповідача на укладення будь-яких правочинів, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду за період з 21.04.2016 року по 21.05.2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року позов задоволено повністю.

Непогоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до договору оренди нежитлових приміщень від 21.03.2013 року було внесено ряд змін, які передбачали знижки по сплаті орендної плати, в тому числі і за період за який стягуються кошти, що не було враховано судом першої інстанції. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що договір оренди є діючим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю. та призначено до розгляду на 06.06.2017 року.

У судове засідання 06.06.2017 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання 06.06.2017 року не з'явився, однак подав через відділ документального забезпечення суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2017 року не заперечував проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року розгляд справи відкладено до 20.06.2017 року.

У судове засідання 20.06.2017 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.06.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 20.06.2017 року заперечував доводи апеляційної скарги.

Також, представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів задовольнила клопотання позивача про продовження строку розгляду спору.

Крім того, згідно з п. 4 ст. 65 ГПК України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя в необхідних випадках зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати дії; витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомитися з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі ст. 65 ГПК України, витребував у Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві додаткові відомості по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року відкладено розгляд справи до 04.07.2017 року.

Представники сторін у судовому засіданні 04.07.2017 року підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 21.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за № 2298 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає відповідно до умов цього договору в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (майно).

Згідно з п. 1.2. договору майно належить на праві власності орендодавцю на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року за реєстровим № 2280. Право власності орендодавця на майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року, номер запису про право власності: 384770, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2013 року, індексний № 1376399.

Відповідно до п. 1.5. договору орендодавець на час дії договору надає орендареві право безперешкодного користування територією під будівлею (майном) та прилеглою територією разом з господарським двором, надалі разом - "Прилегла Територія", плата за користування якою в цілому входить до складу орендної плати.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що майно буде передано орендарю для розміщення магазину для здійснення гуртово-роздрібної торгівлі видами та групами продовольчих, непродовольчих товарів та супутніх товарів, в тому числі алкогольними та тютюновими виробами; виробництва та продажу напівфабрикатів продовольчих товарів, продукції кулінарії та готової продовольчої продукції; організації підприємств громадського харчування; з метою розміщення підсобних, допоміжних, офісних і складських приміщень. Вищезазначений перелік не є вичерпним.

Розмір орендної ставки в місяць за один квадратний метр орендованих приміщень складає 190,50 грн., без ПДВ, що на дату підписання договору становить 23 долари США 83 центи за офіційним курсом Національного банку України та включає в себе плату за користування майном та прилеглою територією (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.3. договору розмір орендної плати за місяць розраховується за наступною формулою: А1=(А0*А2+діюча ставка ПДВ)* (К1+К0), де:

А1 - розмір орендної плати на місяць в гривнях на момент платежу;

А0 - розмір орендної ставки за 1 кв.м. майна, зазначеної в гривнях в пункті 3.1. цього Договору;

А2 - площа майна, зазначена в пункті 1.1. цього Договору;

К0 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату укладення цього Договору, а саме: 7,993 грн. за 1 долар США;

К1 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату платежу.

Діюча ставка ПДВ означає суму податку на додану вартість, який визначається виходячи зі ставки податку, чинної на момент сплати відповідного платежу. Сторони беруть до уваги, що на дату укладення цього Договору, ставка ПДВ становить 20 % від орендної плати. Сторони дійшли згоди, що у разі втрати орендодавцем протягом строку дії цього договору статусу платника ПДВ, для застосування у формулі, зазначеній у цьому пункті, діюча ставка ПДВ дорівнює 0.

Відповідно до п. 3.4. договору, орендна плата буде сплачуватися орендарем на підставі актів виконаних робіт, підписаних сторонами не пізніше 20-го числа місяця, який слідує за місяцем, в якому було здійснено користування майном.

25.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар) укладено договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013 року, відповідно до якого сторони погодили читати у тексті договору оренди найменування, місцезнаходження, платіжні реквізити, а також будь-яку іншу інформацію, що стосується орендаря, в такій редакції як це зазначено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" у преамбулі та реквізитах до цього договору.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач стверджує, що є законним власником нежитлових приміщень № 1-54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (майно), у зв'язку із чим просить стягнути з відповідача, як особи, яка не мала правових підстав для передачі в оренду вказаного майна, проте передала останнє в оренду іншій особі, 1 975 531, 48 грн. упущеної вигоди за період з 21.04.2016 року по 21.05.2016 року.

Крім того, позивач зазначив, що у період з січня 2013 року по квітень 2016 року відносно позивача тривав корпоративний конфлікт внаслідок чого було незаконно відчужено статуний капітал позивача та його майно.

Як встановлено колегією суддів, 05.08.2011 року Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі № 2-4127/10, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" було визнано право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна.

В подальшому Компанія "Феліндако ЛТД" Thelintako LTD, звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" про зобов'язання вчинити дії, а саме:

1. Визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом № 38 від 29.01.2013 року;

2. Визнати недійсним договір купівлі - продажу від 29.01.2013 року, що укладений між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф";

3. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" на користь Компанії "Феліндако ЛТД" частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" розміром 100 % Статутного капіталу Товариства, що у грошовому виразі складає 119 510, 00 грн.;

4. Визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом №39 від 05.03.2013 року;

5. Визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом №43 від 01.04.2013 року;

6. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 30.01.2013 року, запис № 9002260;

7. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 06.03.2013 року, запис № 0002260;

8. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 05.04.2013 року, запис № 2002260;

9. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 08.04.2013 року, запис № 3002260;

10. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 27.08.2013 року, запис № 4002260;

11. Визнати відсутнім право Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", учасником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" згідно державної реєстрації змін до установчих документів Товариства (запис 3002260) здійснювати дії, направлені на відчуження майна товариства, а саме, але не виключно: нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 2 862,40 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року у справі № 910/13186/15 за вказаним позовом було встановлено наступне.

Компанія "Феліндако ЛТД" була єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (далі - товариство), який володів часткою розміром 100% Статутного капіталу Товариства, що у грошовому еквіваленті складало 119 510,00 грн., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.04.2012 року, рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ТД "Дарниця" від 09.09.2011 року, що оформлено відповідним протоколом № 35/1 від 09.09.2011 року, яким (питання 6 та 7 порядку денного) було вирішено прийняти до складу учасників Товариства позивача з визначенням частки у статутному капіталі Товариства, що належить позивачу, розміром 100%;

- статутом Товариства, затвердженим загальними зборами учасників Товариства, рішення яких оформлено протоком № 36 від 12.03.2012 року (як свідчить розділ 4 Статуту, позивач володіє часткою у Статутному капіталі Товариства загальним розміром 100%, що у грошовому еквіваленті складає 119 510,00 грн.);

- договорами купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" від 14.12.2011 року, укладеними між ОСОБА_7 та Компанією "Феліндако ЛТД", ОСОБА_8 та Компанією "Феліндако ЛТД".

Рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом № 38 від 29.01.2013 року було затверджено вихід Компанії "Феліндако ЛТД" зі складу учасників Товариства та передачу частки Компанії "Феліндако ЛТД" загальним розміром 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладення договору купівлі-продажу.

29.01.2013 року на виконання зазначеного вище рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 38 від 29.01.2013 року, між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

Від Компанії "Феліндако ЛТД" цей договір підписано ОСОБА_9, проте Компанією "Феліндако ЛТД" зазначалось, що вказаний договір останнім не підписувався у зв'язку з відсутністю його в період підписання на території України.

Як зазначено Компанією "Феліндако ЛТД", ними були отримані витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відомостей стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" та встановлені наступні реєстраційні дії, проведені щодо Товариства:

- 30.01.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 9002260) - єдиним учасником Товариства стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

- 06.03.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 0002260) - єдиним учасником Товариства став ОСОБА_10, він же призначений директором Товариства.

- 05.04.2013 року - змінений директор Товариства на ОСОБА_11, (запис № 2002260).

- 08.04.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 3002260) - єдиним учасником Товариства стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

- 27.08.2013 року - змінений директор Товариства на ОСОБА_12, (запис № 4002260).

Таким чином, станом на 16.04.2014 року єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф", директор - ОСОБА_12

В подальшому загальними зборами учасників Товариства було прийнято декілька рішень стосовно зміни складу учасників Товариства, відступлення частки у статутному капіталі Товариства. На виконання зазначених рішень вищого органу Товариства було укладено низку договорів купівлі-продажу зазначеної частки.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 39 від 28.02.2013 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_10 шляхом укладення з ОСОБА_10 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_10 до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 39 від 28.02.2013 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_10 05.03.2013 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_10

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 43 від 01.04.2013 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід ОСОБА_10 зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100% статутного капіталу Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 43 від 01.04.2013 року, між ОСОБА_10 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" 01.04.2013 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

Як встановлено колегією суддів, підставою для проведення державної реєстрації зазначених вище змін до статуту були рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлені протоколами № 38 від 29.01.2013 року, № 39 від 28.02.2013 року, № 43 від 01.04.2013 року, вказані вище договори купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" від 29.01.2013 року, від 05.03.2013 року, від 01.04.2013 року.

Під час розгляду справи № 910/13186/15 Господарським судом міста Києва було також встановлено, що 06.06.2015 року загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 46 від 06.06.2015 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_13 шляхом укладення з ОСОБА_13 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_13 до складу учасників Товариства, затверджено нову редакцію статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 46 від 06.06.2015 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_13 06.06.2015 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_13.

08.06.2015 року було проведено державну реєстрацію статуту Товариства в новій редакції, в якому єдиним учасником Товариства зазначено ОСОБА_13

Згідно зі ст. 41 Конституції України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1-3 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 1.2 договору оренди від 21.03.2013 року зазначено, що майно належить на праві власності орендодавцю (ТОВ «БУД-ВВВ») на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року за реєстровим 2280.

Водночас, колегією суддів встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 року у справі № 910/10442/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 09.03.2017 року визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013 року, укладений між ТОВ «БУД-ВВВ» та ТОВ «Торговий дім «Дарниця», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2280.

Так, вказаним рішенням встановлено, оспорюваний договір від імені позивача був підписаний генеральним директором ОСОБА_10, якого прийнято до складу учасників позивача з часткою 100% статутного капіталу та призначено на посаду рішенням загальних зборів від 28.02.3013, оформленими протоколом № 39, які в подальшому були визнані недійсними судовими рішеннями у справі № 910/13186/15 та витребувано на користь Компанії "Феліндако ЛТД" частку у розмірі 100% статутного капіталу, а тому ОСОБА_10 не мав повноважень на підписання оспорюваного договору від імені позивача.

Крім того, дослідивши обставини неодноразового відчуження належної Компанії "Феліндако ЛТД" частки у товаристві, встановлені судовими рішеннями у справі № 910/13186/15, взявши до уваги факт родинних зв'язків між учасником і керівником відповідача та колишніми власниками корпоративних прав позивача, суди дійшли висновку про те, що відповідач за всіма обставинами не міг не знати про триваючий корпоративний конфлікт у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" та відсутність повноважень ОСОБА_10, обґрунтовано відхиливши у зв'язку із цим посилання відповідача на частину 3 ст. 92 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, добросовісний набувач не набуває права власності на придбане ним майно у будь-якому випадку, якщо це майно вибуло із володіння власника за відсутності його волевиявлення.

При цьому, неможливість набуття права власності добросовісним набувачем не ставиться законом у залежність від чинності правочину, за яким відповідне майно було ним придбане (наведене також випливає із правових висновків викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Колегією суддів встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дарниця" набуло право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна на підставі рішення Святошинським районним судом міста Києва від 05.08.2011 року у справі № 2-4127/10.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що нежитлові приміщення №№ 1-54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (майно) вибули з володіння ТОВ "Торговий дім "Дарниця" за відсутності волевиявлення останнього, як власника цього майна, в особі законних уповноваженої посадової особи та/або органу управління, то згідно зі ст.ст. 330, 388 Цивільного кодексу України набувачі цього майна, зокрема, ТОВ "Буд-ВВВ" - не набули права власності на нього, а відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що це право завжди належало позивачу.

Посилання апелянта на те, що договір оренди є діючим, а тому позивач не має право вимагати стягнення упущеної вигоди є необгрунтованими, оскільки чинність договору оренди ніяким чином не впливає на право власника майна вимагати відшкодування збитків у разі використання вказаного майна іншими особами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України суб'єктами в кондикційному зобов'язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов'язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави для їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, з дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави, або підстава, на основі якої майно набувалося, згодом відпала.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс15).

Заперечуючи проти позовних вимог, апелянт також зазначає, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України.

Так, колегія суддів зазначає, що дійсно договірний характер правовідносин виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України, водночас, в даному випадку між позивачем та відповідачем не існує жодних договірних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Добросовісність набувача в кондикційних зобов'язаннях самостійного правового значення не має, але суб'єктивна складова його поведінки враховується при визначенні періоду, за який набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому доходи, які він одержав чи міг одержати від майна.

Здійснюючи відповідні розрахунки доходів, що підлягають виплаті набувачем на користь потерпілого, слід узяти до уваги таке. Якщо доходи були одержані набувачем реально, то враховується розмір реальних доходів, підтверджених відповідними доказами про їх одержання. Якщо ж набувач не одержував реальних доходів, хоча й міг одержати, або розмір доходів встановити неможливо, то слід виходити зі звичайних цін та/або розміру плати, що склалася на ринку аналогічних (максимально подібних) речей, товарів, робіт, послуг у відповідному регіоні.

Так, при розрахунку суми грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача за передачу в оренду іншій особі нежитлових приміщень №№ 1-54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (майно) на період з 21.04.2016 року по 21.05.2016 року, позивачем прийнято до уваги п. 3.3. Договору оренди нежитлових приміщень від 21.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2298.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок доходів, які би міг отримати позивач, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи, у зв'язку із чим з відповідача на підставі ст. 1214 Цивільного кодексу України підлягає стягненню 1 975 531,48 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги, відповідач також зазначає, що місцевим господарським судом було неповно встановлені усі обставини справи. Зокрема, судом не було взято до уваги, що 28.01.2016 року до договору оренди від 21.03.2013 року на підставі нотаріально посвідченого правочину було внесено зміни щодо розміру та порядку оплати орендної плати.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково доданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач необгрунтував неможливість подання вказаного договору про внесення змін до договору оренди до суду першої інстанції.

Крім того, колегією суддів встановлено, що умови договору про внесення змін від 28.01.2016 року до договору оренди нежитлових приміщень від 21.03.2013 року суперечать змісту договору в цілому.

Так, відповідно до п. 3.17. договору, передбачено, що тимчасово, на виключення інших умов договору оренди, як виняток, у період з 01 січня 2015 року до 30 червня 2016 року включно розмір орендної плати в місяць складає 4,7 (чотири цілих сім десятих) відсотка доходу (виручки) орендаря від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), одержаного орендарем в магазині, розміщеному за адресою: АДРЕСА_1, за місяць, в якому здійснювалося користування орендованими приміщеннями (майном), проте не менше 1 000 000 (одного мільйона) гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ та включає в себе суму податку на додану вартість, плату за користування майном та прилеглою територією» (п. 3.17).

Згідно з п. 3.19. договору про внесення змін від 28.01.2016. в період з 01 січня 2015 року до 30 червня 2016 року включно положення п. 3.1. та п. 3.3. договору не діють.

При цьому, в п. 2 договору про внесення змін від 28.01.2016. зазначається, що умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли до моменту укладення сторонами цього договору, а саме на правовідносини сторін, які виникли з 01 січня 2016 року.

Таким чином, п. 2 договору про внесення змін від 28.01.2016 року суперечить п. 3.17. в новій редакції, адже якщо умови договору про внесення змін від 28.01.2016. застосовуються до правовідносин сторін, які виникли з 01.01.2016., то новий порядок розрахунку орендної плати, передбачений п. 3.17., повинен застосовуватися саме з 01.01.2016 року, а не з 01.01.2015 року, як це передбачено умовами вказаного пункту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Отже, стаття 631 передбачє право сторін надати договору зворотну силу, тобто поширити дію його умов на відносини, що виникли до моменту його укладення. Водночас, така ситуація може мати місце тоді, коли фактичні відносини між сторонами виникли раніше їх юридичного оформлення.

В даному випадку, між сторонами укладений договір, на підставі якого та згідно умов якого сторони виконували свої зобов'язання, а тому умови договору про внесення змін до договору оренди не можуть мати зворотної сили.

До того ж, колегія суддів зазначає, що зі змісту п. 3.17 договору про внесення змін не є зрозумілим порядок визначення розміру орендної плати.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно виходив із положень договору щодо визначення розміру орендної плати.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року у справі № 910/10261/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року у справі № 910/10261/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/10261/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко