ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Справа № 910/20412/16

Вищий господарський суд України в складі колегії

Головуючого, судді суддів Яценко О.В., Бакуліна С.В., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 28.02.2017
у справі№ 910/20412/16
Господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
про відшкодування шкоди в розмірі 50000 грн.

в засіданні взяли участь представники:

- позивача:не з'явився
- відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (позивач) звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 (суддя Мудрий С.М.) позов задоволено.

Суд, встановивши, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки БАЗ, д.н. НОМЕР_1, який заподіяв шкоду, застраховано у приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", дійшов висновку, що до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача компенсації заподіяної шкоди, оскільки відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Ford, д.н. НОМЕР_2, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 (судді: Шапран В.В., Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 залишено без зміни.

Відповідач не погодився з судовими рішеннями та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про відмову в позові.

Скаржник вважає, що за змістом норм ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України «… у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини …» та доводить, що «… висновки судів про те, що вина водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП може бути встановлена на підставі довідки ДАІ є помилковими, оскільки такою довідкою не встановлюється факт протиправності поведінки певної особи, наявності її вини», «…вина ОСОБА_4, який керував транспортним засобом БАЗ, Д.Н.НОМЕР_1 у завданні такої шкоди не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку».

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Поляк О.І., Ходаківська І.П. касаційна скарга публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2017.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 03.07.2017 у зв'язку з відпусткою судді Поляк О.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи; протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Бакуліна С.В., Ходаківська І.П.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать, що 21 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Есо-Автотехнікс" був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів № 1009522, за яким застраховано автомобіль марки Ford, д.н. НОМЕР_2.

16 листопада 2013 року в м. Сімферополь сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Ford, д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

Відповідно до довідки ВДАІ Сімферопольського МУ ДТП сталося з вини водія автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4, який порушив правила маневрування, складено адміністративний протокол АБ № 360841 за статтею 124 КУпАП.

Відповідно до дослідження № АА6619ОВ_дод-13.12/2 від 13.12.2013 р. матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля Ford, д.н. НОМЕР_2, в результаті його пошкодження, визначений на підставі протоколу огляду і калькуляції відновлювального ремонту складає: 143237, 20 грн.

Страховик склав страховий акт № СТО-13-15015/1 від 13.04.2014, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 57471,53 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 57471,53 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26035 від 30.04.2014.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що до нього перейшло право вимоги до відповідача щодо відшкодуванням останнім коштів, які були сплачені ним його страхувальнику, за пошкоджену машину, внаслідок ДТП, що відбулось через неправомірні дії страхувальника відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зокрема зазначав про те, що позивачем не надано доказів встановлення, відповідно до вимог чинного законодавства України, вини у скоєній ДТП саме водія, який керував застрахованої у їх компанії автомобілем, а саме не надано відповідної постанови суду.

Суди, мотивували висновки про доведення вини у скоєній ДТП саме водія, відповідальність якого була застрахована у відповідача, тими обставинами, що винним в ДТП визнано водія автомобіля БАЗ, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4, що вбачається з довідки ВДАІ Сімферопольського МУ де вказано, що за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол АБ № 360841 за статтею 124 КУпАП; з копії пояснень водія ОСОБА_4 вбачається, що він, керуючи застрахованим автомобілем марки БАЗ, д.н. НОМЕР_1, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем Ford, д.н. НОМЕР_2; з копії заяви про страхову виплату, що подавалась власником пошкодженого автомобіля Ford, д.н. НОМЕР_2, де зазначена схема ДТП також надає можливість переконатись у тому, що зіткнення вказаних вище автомобілів відбулось саме через порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України; суд не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія ОСОБА_4.

Касаційна інстанція вважає, що висновки судів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини з таких мотивів.

Як роз'яснено в п.2. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» «рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства … вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно …, а також правильно витлумачив ці норми», «обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи».

За змістом норм ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Касаційна інстанція зазначає, що при розгляді справи суд зобов'язаний дослідити по суті фактичні обставини і не повинен обмежуватися встановленням формальних умов застосування норм права, оскільки при іншому підході право на судовий захист, що закріплено в ст. 124 Конституції України, буде не дієвим.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридично значимими обставинами, що підлягають доказуванню по справі про відшкодування шкоди в розглядуваному випадку є в першу чергу встановлення того, що шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, яка ним володіла.

За змістом норми ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд визначає, які обставини мають значення для справи та яка із сторін повинна їх доводити.

Суд не врахував, що обставини вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюються з дослідженням належних доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення де серед іншого зазначаються: «У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: "дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі." (ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення"); "у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів … на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП (додаток 9), що підписується особами, які брали участь в огляді, та працівником Державтоінспекції МВС" (п. 6.1. «Інструкція з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» затверджена Наказом МВС України від 26.02.2009 № 77, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.04.2009 р. за № 374/16390).

Отже, касаційна інстанція вважає, що місцевий господарський суд та суд апеляційної інстанції не дали належну правову оцінку відповідним доказам щодо обставин ДТП.

Таким чином в порушення наведених норм закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України висновки судів щодо вини особи не ґрунтуються на належно встановлених обставинах та доказах.

Посилаючись на довідку ВДАІ Сімферопольського МУ, пояснення водіїв, судам слід мати на увазі, що відомості, які вказані у цих доказах не звільняються від обов'язку доказування, оскільки за змістом норм ст. 35 ГПК України від доказування звільняються «обставини, визнані судом загальновідомими …», «обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили …», «… постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою».

Як вказано в п. 4 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 02-5/215 від 01.04.94 «відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи».

Суд касаційної інстанції визнає, що дійшовши висновку про можливість в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія ОСОБА_4, апеляційний господарський суд разом з тим не встановив обставини справи за допомогою належних доказів.

Таким чином, питання хто саме є винною особою судом у зв'язку із допущеною помилкою у застосуванні норм права не з'ясовано.

Відповідно до норми ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За змістом норми ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведені висновки, на підставі всебічного та повного дослідження всіх обставин справи, що мають значення для вирішення спору, зокрема з'ясувати обставини ДТП та вину особи, що заподіяла матеріальний збиток та з врахуванням встановленого вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі № 910/20412/16 Господарського суду міста Києва скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
І.П. Ходаківська