ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017 року Справа № 904/10342/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

при секретарі: Пінчук Є.С.

за участю представників :

прокурора: Слюсар Я.В.- прокурор відділу, посвідчення №001420 від 27.08.2012р.

позивача: ОСОБА_1В-пред.., дов. №7/10-2562 від 28.12.2016р.

відповідача: не явився

третьої особи-1 на стороні позивача: не явився

третьої особи-2 на стороні позивача: не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/10342/16

за позовом: заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро)

до: товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро)

третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: комунальне виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство Ленінського району (м. Дніпро)

третя особа - 2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватне підприємство «Цесія» (м. Дніпро)

третя особа - 3, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» (м. Дніпро)

про: витребування нежитлового приміщення № 66

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року (підписано 12.05.2017р.) у справі №904/10342/16 (суддя Назаренко Н.Г.) задоволенні позовні вимоги заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро) до товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро), за участю третіх осіб комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпро), приватного підприємства «Цесія» (м. Дніпро) та товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» (м. Дніпро) про витребування нежитлового приміщення №66, що розташоване на цокольному поверсі поз.1-7 в житловому будинку №14 (літ.А-5) по вул. Данила Галицького (раніше вул. Будьонного) в м. Дніпро, загальною площею 83,6 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна -1.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017 року у справі №904/10342/16 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Відповідач вважає рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Скаржник не згоден із застосуванням судом ст. 35 ГПК України та зазначає, що передбачене ст. 35 ГПК України звільнення від доказування не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Судом надано невірну юридичну оцінку обставинам справи щодо наявності волі власника на вибуття майна. Висновок суду про те, що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном є, таким, що зроблено без врахування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Хоча територіальна громада м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради і є власником закріпленого за банкрутом (комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м. Дніпропетровська) майна, але з 20.07.2012р. (постанова господарського суду Дніпропетровської області про визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у справі №38/5005/5752/2012) повноваження Дніпропетровської міської ради як представника майна банкрута припинились. З дня прийняття постанови визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури повноваження органу управління та власника майна банкрута щодо його реалізації для задоволення вимог кредиторів набув ліквідатор. Вимоги позивача про витребування нерухомого майна у відповідача на підставі ст. 388 ЦК України, у звязку із вибуттям майна з володіння власника без його волі, не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване як таке, що продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Товариство вважає, що суд першої інстанції повинен був встановити особу, яка винна в недійсності договору купівлі-продажу спірного майна та вирішити питання стягнення на користь добросовісного набувача понесених ним витрат на придбання майна. Крім того, скаржник вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 267 ЦК України і суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову внаслідок спливу строку позовної давності.

Прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області у судовому засіданні вказав, що вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Прокурор вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться фактично до оспорювання фактів, встановлених судами по справі №38/5005/5752/2012.

Позивач - Дніпропетровська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу і представник у судовому засіданні вказав, що вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Дніпропетровська міська рада, як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом предявлення індикаційного позову на підставі ст.388 ЦК України. З огляду на положення ч.7 ст. 319, ст..321 ЦК України, ч. 8 ст. 60, п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомими майном.

Третя особа-1 - комунальне виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство Ленінського району, третя особа-2- приватне підприємство «Цесія» та третя особа-3 товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» відзиви на апеляційну скаргу не надали, представники у судове засідання не явилися. Беручи до уваги, що ухвалою суду від 30.05.2017р. учасники судового процесу попереджені, що їх неявка у судове засідання апеляційної інстанції не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, не перешкоджає розгляду справи по-суті без їх участі, матеріали справи є достатніми для вирішення справи по суті, справа переглядалася без участі представників сторін та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

16.06.2017р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду, у зв"язку з надзвичайними обставинами, а саме повідомленням про мінування будівлі суду та терміновою евакуацією всіх співробітників та відвідувачів суду, розгляд справи було відкладено на 06.07.2017р. на 15:00.

У звязку з відпусткою судді колегії ОСОБА_2 на підставі розпорядження керівника апарату суду №1060/17 від 05.07.2017р. було проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Євстигнеєв О.С., судді: Кузнецов В.О., Чус О.В.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши прокурора, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991р. №46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів» затверджено перелік обєктів комунальної власності Дніпропетровської міської ради народних депутатів.

В подальшому 26.09.2001р. за №26/23 Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення «Про внесення змін до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.91 №46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яким п.1 рішення

від 27.11.1991р. №46 визнано таким, що втратив чинність та викладено в новій редакції: «Затвердити перелік обєктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська»(п. 2.1). Доповнено перелік обєктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська розділом ХІІІ (додаток) (п.2.2).

Факт належності об'єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991р. територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/5829/13-ц від 14.05.2013р. за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Як встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016р. у кримінальній справі №201/17998/15-к на балансі комунальних житлово-експлуатаційних підприємств перебували житлові будинки та нежитлові приміщення в житлових будинках, призначених для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, які не входять до житлового фонду та окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди.

02.03.2011р. рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради» проведено реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу: на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (п. 1.2.).

Пунктом 7 зазначеного рішення зобовязано робочу групу у двомісячний термін визначити шляхи та терміни реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради (здійснення заходів щодо скорочення кількості комунальних житлово-експлуатаційних підприємств-боржників тощо) та першочергово розробити план заходів щодо припинення юридичних осіб, зокрема і комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району.

У звязку зі збитковістю комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та неможливістю продовження ними подальшої діяльності Дніпропетровською міською радою 29.07.2011р. за №40/14 було прийнято рішення «Про припинення юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради», яким було вирішено припинити юридичні особи, шляхом ліквідації, зокрема і комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (п.1).

Пунктом 4 рішення зобовязано комісію з питань припинення юридичних осіб здійснити всі дії з припинення юридичних осіб та надати на затвердження міській раді ліквідаційний баланс.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.03.2012р. №41/22 «Про затвердження проміжних ліквідаційних балансів юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» затверджено проміжний ліквідаційний баланс комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району, станом на 01 лютого 2012 року.

За заявою голови ліквідаційної комісії комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ) відповідно до процедури, передбаченої ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2012р. у справі №38/5005/5752/2012 порушено провадження у справі про банкрутство комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ).

Підставою для порушення провадження у справі стала недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів, що було виявлено ліквідатором в процесі ліквідаційних дій.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2012р. у справі №38/5005/5752/2012 визнано комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району (м. Дніпропетровськ, Ленінський район, Житловий масив ОСОБА_3, буд. 10А, ) - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ) було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

В подальшому у справі про банкрутство прокуратурою Дніпропетровської області були оскаржені дії ліквідатора банкрута щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема, нежитлового приміщення №66 по вул.. Будьонного,14 в м. Дніпропетровську,загальною площею 83,6 кв.м. та щодо продажу з відкритих біржових торгів зазначеного нерухомого майна.

Арбітражним керуючим нежитлове приміщення №66 по вул.. Будьонного,14 в м. Дніпропетровську, загальною площею 83,6 кв. м. було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу нежитлового приміщення, оформлених протоколом №42 від 27.12.2012р. Переможцем торгів було визначено приватне підприємство «ЦЕСІЯ».

24.07.2013р. на підставі зазначеного протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення між комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району (м. Дніпропетровськ) в особі ліквідатора-арбітражного керуючого ОСОБА_5 та приватним підприємством «ЦЕСІЯ» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №66, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, буд.№14 в житловому будинку літ.А-5, на цокольному поверсі поз.1-7, загальною площею 83,6 кв.м.., який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №5326, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому спірне нерухоме майно було продано ПП «ЦЕСІЯ» товариству з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.10.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого реєстрі за №4995

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/5752/2012 (залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017р.) визнано неправомірними дії ліквідатора Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району Дніпропетровської міської ради арбітражного керуючого ОСОБА_4 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема, нежитлового приміщення №66 за адресою: вул. Будьонного, 14 в м. Дніпропетровську, загальною площею 83,6 кв. м.; визнано неправомірними дії ліквідатора щодо продажу з відкритих біржових торгів нежитлового приміщення №66 за адресою: вул. Будьонного, 14 в м. Дніпропетровську, загальною площею 83,6 кв. м.; визнані недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012р. товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення №66 по вул. Будьонного, 14 в м. Дніпропетровську, загальною площею 83,6 кв. м, оформлених протоколом від 27.12.2012р.; визнано недійсним договір купівлі-продажу №5326 від 24.07.2013р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ПП «ЦЕСІЯ» з відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 66 по вул. Будьонного, 14 в м. Дніпропетровську, загальною площею 83,6 кв. м.

Рішення судів були обґрунтовані тими обставинами, що на час включення майна банкрута до ліквідаційної маси та його продажу з торгів рішення Дніпропетровської міської ради від 02.03.2011р. №16/9 щодо передачі спірного комунального майна на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради в повному обсязі виконано не було, нерухоме майно обліковувалось на балансі комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ) за відсутності правових підстав.

Крім того, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р. у справі № 7/5005/15290/2011 було задоволено позов Дніпропетровської міської ради до КЖРЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради, третя особа: КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради про зобовязання вчинити певні дії та зобовязано КЖРЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради передати зі свого балансу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради обєкти нерухомого майна, у тому числі і спірного майна (із відповідною технічною та іншою документацією). Зазначене рішення виконане не було.

Таким чином, неправомірність дій арбітражного керуючого щодо відчуження спірного нерухомого майна встановлена та доведена вищенаведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили і згідно ст. 115 ГПК України підлягають обовязковому виконанню.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про безпідставне застосування місцевим господарським судом ст. 35 ГПК України та необхідність доказування в даній судовій справі факт правомірності чи неправомірності дій арбітражного керуючого щодо нерухомого майна.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищим господарським судом України в постанові пленуму від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6).

Вищенаведені обставини щодо безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро обєкту нерухомого майна шляхом його відчуження стали підставою для подання позову про витребування майна.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. . Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно норми ст. 658 ЦК України продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За приписами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 143 Конституції України і ст. 327 ЦК України закріплено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України від 21.05.1997р. №280/97 «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

За змістом ч. 5 ст. 60 наведеного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Наведений правовий аналіз свідчить про необхідність прийняття рішення про відчуження нерухомого майна його власником Дніпропетровською міською радою. Відповідне рішення щодо продажу спірного обєкта в матеріалах справи відсутнє. Крім того, незаконність набуття права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу відповідачем встановлено по справі №38/5005/5752/2012.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на розяснення, надані пленумом Вищого господарського суду України в п. 2.15. постанови від 29.05.2011р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами і доповненнями), в яких зазначено, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який в постановах №916/2129/15 від 05.10.2016р., № 916/2131/15 від 25.01.2017р. дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначені випадки на витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст. 388 ЦК України).

Таким чином, Дніпропетровська міська рада здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності від імені територіальної громади виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, тобто без прийняття відповідного рішення, не є вираженням волі територіальної громади.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради поза її волею, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України.

На думку відповідача суд першої інстанції повинен був застосувати до спірних відносин ст.267 ЦК України і відмовити у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності.

Судом обґрунтовано не прийнято заяву відповідача про застосування до спірних відносин позовної давності, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовуються. З наведеним висновком погодився і Верховний Суд України при перегляді справи (постанова від 05.10.2016р. № 3-604гс16).

Статтею 11128 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі також є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції .

За встановлених обставин і наведених правових норм місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі №904/10342/16 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 10.07.2017 року)

Головуючий О.С.Євстигнеєв

Судді: В.О.Кузнецов

ОСОБА_8