ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 липня 2017 р. Справа № 918/334/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Дубенська міська рада

до відповідача Фізична-особа підприємець ОСОБА_2

про звільнення земельної ділянки

За участю представників сторін:

від позивача: Міщанюк О.А.

від відповідача: ОСОБА_4

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Дубенська міська рада Рівненської області (позивач або Рада) звернулася в Господарський суд Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 16 м2 на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Позовні вимоги мотивує тим, що розміщення відповідачем на АДРЕСА_1 тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, є самовільним зайняттям земельної ділянки орієнтовною площею 16 м2, що порушує право територіальної громади міста на використання нею належної їй землі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду відзив, вказавши, що у Позивача відсутнє порушене право в розумінні ст.1 ГПК України. Між Дубенською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі. Орендар з вересня 2012 року по теперішній час здійснює сплату оренди згідно пунктів 9-11 Договору оренди землі від 02.08.2012 року. Орендодавець фактично своїми діями приймав таке виконання та жодним чином не заперечував. Вказане свідчить, що Договір діючий та належним чином виконуються його умови. Крім того стверджує, що у вересні 2012 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 надіслано на адресу орендодавця - Дубенської міської ради лист-пропозицію щодо поновлення (пролонгацію) існуючого договору оренди землі. В додатках до листа-пропозиції містилась додаткова угода №1 в редакції Орендаря, що пропонувалась до підписання. Відповіді від Орендодавця на адресу Відповідача не надходило.

Розглянувши документи і матеріали справи, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

02 серпня 2012 року між Дубенською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди землі (далі Договір).

Згідно умов даного договору, в оренду передається земельна ділянка площею 16 кв.м. для організації сезонної торгівлі у весняно-літній період для обслуговування торговельного павільйону (продаж продуктів харчування), яка розташована на АДРЕСА_1.

Пунктом 8 Договору оренди передбачено строк його дії: з 15 квітня по 15 жовтня 2012 року.

Листом від 16.05.2016 № 2104/05-02-18/16 ОСОБА_2 було зобов'язано до 1 червня 2016 року демонтувати тимчасову споруду та привести земельну ділянку на якій він вона розміщена у стан, придатний до її використання для потреб територіальної громади. Відповідач проігнорував вимоги міської ради та не демонтував до 01.06.2016 самовільно встановлену тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності.

Як встановлено судом, станом на дату звернення позивача до суду та розгляду вказаної справи в суді Відповідач дій, пов'язаних із звільненням земельної ділянки, щодо якої виник спір, не вчинив.

Судом встановлено, що спір виник у зв'язку із розміщенням відповідачем на земельній ділянці позивача павільйону для здійснення підприємницької діяльності, тобто спірні взаємовідносини між сторонами регулюються нормами як у сфері містобудування (благоустрою населеного пункту), так і землекористування.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема відносяться встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до об'єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Згідно з п. 9 ч. 1, ч. 2 ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" елементами (частинами) об'єктів благоустрою є малі архітектурні форми; мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Частинами 2-4 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Порядок розміщення тимчасових споруд регулюється Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.11.2011 року № 244 (надалі - Порядок).

Згідно з п. 1.3. Правил тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до п. 2.1. Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Пунктом 2.2. Порядку встановлено, що замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Згідно з п. 2.7. Порядку паспорт прив'язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

У п. 2.20. Порядку передбачено, що встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив'язки.

Пунктами 2.30., 2.31. Порядку передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Відповідно до інформації управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 паспорт прив'язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 не видавався.

Згідно п. 2.31 зазначеного порядку розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється. У разі самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу (п. 2.30).

У свою чергу, за визначення, наведеним у п. 1.4. Порядку, паспорт прив'язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території.

Типова форма паспорту прив'язки та інших документів є додатком № 1 до Правил. Зокрема, складовою комплекту документів є схема розміщення ТС, яка включає в себе інформацію про площу земельної ділянки згідно із документами на землекористування.

Отже, Порядком визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, реалізація якого можлива на підставі документів на право користування земельною ділянкою.

Суд звертає увагу, що Порядок не містить жодних положень щодо правових підстав набуття суб'єктами господарювання будь-яких прав на земельну ділянку у зв'язку із розміщенням на ній ТС, а також не передбачає автоматичного отримання згоди власника земельної ділянки комунальної власності - у даному випадку позивача, на використання такої земельної ділянки.

Судом з матеріалів справи встановлено, що схема розміщення ТС, як частина комплекту документів, відомостей про земельну ділянку, на якій розташовано павільйон відповідача, не містить.

Дозвільні документи на право торгівлі надають відповідачу право на здійснення підприємницької діяльності, зокрема на відповідній території, земельній ділянці або у приміщенні. Однак такі документи не надають права на відповідну земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та з визначеними щодо неї права в розумінні ч. 1 ст. 79 ЗК України. Отже, розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

За загальним принципом земельного законодавства приступати до використання земельної ділянки, у тому числі шляхом розміщення на ній будь-яких об'єктів, можна лише після державної реєстрації цього прав.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключних повноважень органу місцевого самоврядування віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; також розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад на території сіл, селищ, міст за п. "а" ч. 1 ст. 12 ЗК України.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 ЗК України унормовано порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього кодексу чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповдно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій ним розміщено тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, у встановленому земельним законодавством порядку не отримано.

У такому випадку відповідач не позбавлений можливості реалізувати своє право на захист у порядку та в спосіб, визначені чинним законодавством, зокрема ч. 14 ст. 123 ЗК України. У той же час звернення відповідача до суду та прийняття можливого позитивного судового рішення також не породжує в останнього жодних правових підстав для використання земельної ділянки шляхом розміщення на ній ТС, оскільки суд може лише зобов'язати орган місцевого самоврядування розглянути вказане питання на сесії, а не визнати за відповідачем відповідне право, так як передача земельної ділянки в користування є виключною компетенцією позивача.

Враховуючи, що за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності, а тому розміщення відповідачем тимчасової споруди на земельній ділянці позивача може бути визнаним законним лише після прийняття позивачем відповідного рішення, оформлення правовстановлюючих документів, які є похідними від рішення, та державної реєстрації права.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки відповідач використовує тимчасову споруду без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, вказані дії відповідача свідчать про самовільне зайняття земельної ділянки, що порушує право територіальної громади на її використання.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайнятті земельні ділянки підлягають повернення власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснення за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" (надалі Закон) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Така ж норма закріплена сторонами і в п.37 Договору оренди землі.

Таким чином з 16.10.2012 року Договір оренди землі від 02.08.2012 року, укладений між Дубенською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, припинив свою дію.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 21 Договору оренди землі передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

З огляду на вищезазначене, з 16.10.2012 у відповідача виникло зобов"язання по поверненню орендодавцеві - Дубенській міській раді земельної ділянки, на якій розміщено тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, що була передана в оренду згідно договору оренди землі від 02.08.2012, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Запепречення Відповідача, що Договір діючий та належним чином виконуються його умови, спростовуються всім вище наведеним. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Дубенської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про звільнення самовільно зайнятої ділянки є законними, обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 16 м2 на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Дубенської міської ради ( (вул. Замкова, 4, м. Дубно, Рівненська область, 35603, ) 1 600,00 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2017 року.

Суддя Марач В.В.