ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Справа № 910/22116/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Грека Б.М.
Погребняка B.Я.
розглянувши матеріали касаційної
скарги Міністерства оборони України
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 26.04.17
у справі№910/22116/16 господарського суду міста Києва
за позовомзаступника генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
додочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"
простягнення 9 842 418,07грн.,
за зустрічнимпозовом дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"
до Міністерства оборони України
прозобов'язання виконати умови договору,

Представник Генеральної прокуратури України у судове засідання 26.06.2017 прибув, але не був допущений до участі в розгляді касаційної скарги у зв'язку з відсутністю у нього допуску до державної таємниці (форма 14 Порядку 939) та припису на виконання завдання (форма 15 Порядку 939).

за участі представників сторін:

від позивача - Гребеннюкова Ю.С.,

від відповідача - Єркін О.М.,

У С Т А Н О В И В:

02.12.2016 заступник генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" 9 842 418,07грн., із яких 9 343,500,77грн. сума невикористаної попередньої оплати, 69 116,30грн. 3% річних, 429 801,00грн. втрат від зміни індексу інфляції. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що останні порушили зобов'язання з поставки товару згідно державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 12.12.2014 №547/1/14/36.

05.01.2017 дочірнє підприємство державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" звернулись до господарського суду м. Києва із зустрічною позовною заявою про зобов'язання Міністерства оборони України виконати умови державного контракту від 12.12.2014 №547/1/14/36 шляхом прийняття 2-х комплектів БпАК "Spy Arrow", про які було повідомлено Міноборони листом від 14.11.2016 №27/16-9757. Зустрічний позов вмотивований статтями 525, 610, 629, 689 ЦК України та порушенням замовником обов'язку прийняти товар від виконавця на умовах укладеного між сторонами контракту.

07.03.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Балац С.В.), залишеним без змін 26.04.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Тарасенко К.В., Тищенко А.І., Іоннікова І.А.) у задоволенні первісного позову заступника генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" про стягнення 9 842 418,07грн. відмовлено повністю. Зустрічний позов ДП ДК "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" до Міністерства оборони України про зобов'язання виконати умови договору - задоволено повністю, зобов'язано Міноборони виконати умови державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 12.12.2014 №247/1/14/36 у частині прийняття 4-го та 5-го комплектів виробів, про які Міністерство було повідомлено листом підприємства від 14.11.2016 №27/16-9757.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України посилаючись на порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просили зазначені судові акти скасувати, та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Заявник зазначав, що господарськими судами не було надано належної правової оцінки листам позивача щодо повернення частини попередньої оплати за непоставлену техніку у порядку статті 693 ЦК України. Вважали, що відповідач незалежно чи є виробником, чи посередником, мав поставити товар у строки по контракту. Стверджували, що частина поставленого товару за спірним правочином є неякісною, що убачається з рекламаційних актів, складених відповідно до умов державного контракту, тому заперечували проти вимог зустрічного позову прийняти решту продукції.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги та скасування рішень попередніх судових інстанцій в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій не було надано об'єктивної оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам, не з'ясовано дійсні права та обов'язки сторін з урахуванням умов державного контракту, приписів діючого законодавства та фактичних обставин справи.

Із матеріалів справи видно, що спір в ній виник у зв'язку з тим, що позивачем було перераховано відповідачу попередню оплату за продукцію згідно укладеного між сторонами державного контракту від 12.12.2014 № 247/1/14/36, та отримано по акту приймання від 01.07.2015 три комплекти виробів, проте фірмою не повернуто залишок невикористаного авансового платежу в розмірі 9 343 500,77грн., на які Міноборони нарахували відповідні суми інфляційних втрат і 3% річних.

Роблячи висновки про порушення позивачем умов контракту щодо необхідності прийняття продукції, господарськими судами не було взято до уваги твердження заявника, що відповідач поставив продукцію у кількості 3-х комплектів зі значним порушенням строків поставки, ураховуючи те, що позивач здійснює планування оборонного замовлення та відповідно до ст.4 Закону України "Про державне оборонне замовлення", як державний замовник, укладає державні контракти з виконавцями та здійснює контроль за ходом виконання робіт (на окремих етапах та в цілому) згідно з оборонним замовлення, у той час як ДГЗІФ "Укрінмаш" постачає продукцію, виконує роботи та надає послуги відповідно до умов державного контракту.

Судами не досліджувались обставини надіслання позивачем на адресу відповідача листів №403/2/2/2199 від 06.10.2016, №220/10226 від 01.11.2016, №220/10661 від 14.11.2016 за підписом заступника Міністра оборони України щодо повернення частини попередньої оплати за непоставлену техніку. Обмежившись дослідженням змісту листа позивача № 4058/з/16 від 06.10.2016 про невідповідність поставлених комплектів виробів якісним характеристикам, з приводу чого ведеться претензійно-позовна робота, суди обох інстанцій дійшли висновку, що останній у розумінні ст.530 ЦК України не є вимогою про повернення коштів, залишивши поза увагою вищезгадані листи Міністерства оборони України.

Відмовляючи у задоволенні вимог про повернення невикористаного авансового платежу, суди обох інстанцій дійшли непереконливих висновків, з урахуванням того, що в провадженні суду є спір щодо якості переданої за контрактом продукції, з приводу чого заявник зазначав як у суді першої, так і апеляційної інстанції.

Що стосується зустрічного позову, попередніми судовими інстанціями не враховано вимоги ст.14 ЦК України, відповідно до яких особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї, що ґрунтується, зокрема на загальних засадах цивільного законодавства як свобода договору, справедливість, добросовісність, розумність. За положеннями ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, що не враховано судами при задоволенні зустрічного позову та фактично примусили Міністерство оборони України до реалізації свого права, наданого цивільним законодавством.

Погодившись із визначеним стороною способом захисту права - зобов'язати виконати умови державного контракту, суди не встановили чи є він належним у розумінні ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України та чи випливає з положень законодавства.

Більше того, матеріали справи свідчать, що Міністерство відмовились прийняти решту продукції за контрактом, про що письмово інформували ДГЗІФ "Укрінмаш", проте ця обставина залишилась неврахованою господарськими судами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій положень ст.43 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення обставин справи, тому виходячи з вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова господарських судів підлягають скасуванню у частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічного позову з направленням справи для нового розгляду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.04.17 та рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №910/22116/16 скасувати, а справу скерувати для нового розгляду.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяБ.М. Грек
СуддяB.Я. Погребняк