ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017р. справа № 914/544/17

За позовом: Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації

до відповідача-1: Стрийської районної державної адміністрації, м. Стрий Львівська область

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір», м. Львів

про: визнання недійсним розпорядження та договору оренди земельної ділянки

головуючий cуддя Юркевич М.В.

суддя Крупник Р.В.

суддя Запотічняк О.Д.

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 прокурор прокуратури Львівської області

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача-1: не зявився

від відповідача-2: ОСОБА_3 - представник

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до відповідача-1 Стрийської районної державної адміністрації та відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» про визнання недійсним розпорядження та договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду від 21.03.2017 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 11.04.2017р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 11.04.2017р., 25.04.2017р., 23.05.2017р.

В судових засіданнях прокурор та позивач підтримували заявлені позовні вимоги, на виконання вимог ухвал суду подавали витребувані документи.

Представник відповідача 1 позов визнавав, однак наголошував, що спір виник з вини відповідача 2.

Відповідач 2 проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях.

Ухвалою від 06.06.2017р. призначено колегіальний розгляд даної справи у складі трьох суддів.

У звязку з неявкою представників сторін, колегія суддів відклала розгляд справи на 05.07.2017р.

В судове засідання 05.07.2017р. зявилися представники сторін. Додаткових письмових заяв та клопотань не подавали.

Представники прокуратури та позивача заявлені вимоги підтримали, просили суд їх задоволити.

Представник відповідача 1 позовні вимоги визнав повністю.

Натомість представник відповідача 2 заявив суду усне клопотання про відкладення розгляду даної справи.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, дійшла висновку відмовити в його задоволенні. Зокрема, суд звертає увагу на те, що для надання сторонам можливість подати докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, неодноразово відкладався розгляд даної справи. Так, ухвалою від 21.06.2017р. колегія суддів дійшла висновку задоволити клопотання відповідача 2 та відкласти розгляд справи на 05.07.2017р.

Враховуючи вищенаведене, суд перейшов до розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом зясовано:

Розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації від 26.09.2009р. №356 «Про продовження строку дії договору оренди земельних ділянок для виробничих потреб на території Вівнянської сільської ради товариству з обмеженою відповідальністю «Сапфір» продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки від 12.04.2004р., зареєстрований за №47 для виробничих потреб на 49 років.

05.02.2010р., на підставі вказаного розпорядження, між Стрийською районною державною адміністрацією (відповідачем 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (відповідачем 2) було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення для виробничих потреб із земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення за межами населеного пункту на території Вівнянської сільської ради.

Як передбачено сторонами в п.1 договору, орендодавець, згідно розпорядження від 26.09.2009р. №356, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 85,8593 га, в тому числі: під будівлями 0,0071 га, під дорогами 0,4007 га, під сіножаттям 33,0904 га, під пасовищами 1,9242 га, під водою 45,6285 га, під сторонніми землекористувачами 2,7428 га, під іншими 0,1542 га, під твердим покриттям 0,0354 га, під чагарниками 1,8760 га.

Так, в ході проведення прокурорської перевірки було встановлено факти порушення відповідачами земельного законодавства як при винесенні районною адміністрацією спірного розпорядження, так і при укладенні договору оренди землі.

Зокрема, прокурор наголошує на наступному.

При прийнятті розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 26.09.2009р. №356 було порушено вимоги ст. 7, ст. 21 п.2 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» та ст. 122 ч.3 ЗК України в редакції на час прийняття розпорядження. Зокрема, вказаними нормами не було передбачено повноважень районних державних адміністрацій щодо передачі земельних ділянок за межами населених пунктів із земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення в користування. Натомість такі повноваження належали та належать обласним державним адміністраціям. Таким чином, Стрийська районна адміністрація вийшла за межі наданих їй повноважень, чим порушила ст. 19 Конституції України.

Крім того, як наголошує прокурор та Львівська обласна державна адміністрація (в інтересах якої прокуратурою було подано даний позов), договір оренди земельної ділянки від 05.02.2010р., було укладено між відповідачами з грубим порушенням земельного законодавства.

Як наголошується позивачем, плата за землю справляється у вигляді орендної плати або земельного податку, що визначається залежно від грошової оцінки землі. А відповідно до п. 5 спірного договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 85,8593 га не проведена. Відтак, з огляду на наведене, до бюджету не надходять кошти у визначеному законодавством розмірі.

Разом з тим, прокурор звертає увагу суду на те, що в порушення імперативних норм технічна документація з нормативної грошової оцінки зазначеної ділянки не розроблялась. Даний факт підтверджується інформацією відділу у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.02.2017р., згідно якої станом на 01.01.2017р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передана в оренду відповідачу 2 не проведена.

Таким чином, позивач зазначає, що внаслідок недодержання в момент укладення договору відповідачами вимог, які встановлені ч. 3,5,6 ст. 203 ЦК України та непроведення, всупереч вимогам ст. 13 ЗК «Про оцінку земель», нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, від якої вираховується орендна плата, як істотна умова договору, спірний договір оренди землі від 05.02.2010р. підлягає визнанню недійсним

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи,організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно частини 2 статті 21 Господарського процесуального кодексу України позивачем є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права та охоронюваного законом інтересу.

Вимогами статті 121 Конституції України, Закону України "Про прокуратуру", статті 29 ГПК України на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених Законом.

Відповідно до п.3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Стрийською місцевою прокуратурою виявлено факт неналежного здійснення захисту інтересів держави Стрийською районною державною адміністрацією та Львівською обласною державною адміністрацією щодо тривалого існування порушення вимог земельного законодавства, яке виявляється у непроведенні нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка передана згідно договору оренди ТОВ «Сапфір», що і стало причиною звернення прокуратури з позовом до господарського суду.

За даних обставин, необхідність захисту інтересів держави прокуратурою полягає в тому, що невиконання позивачем (в особі якого прокурор звернувся з позовом) та Стрийською районною державною адміністрацією, як державних органів завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, що виявляється у ненадходженні до бюджету коштів через неправильне визначення у договорі оренди ставки орендної плати.

Враховуючи викладене вище, розглянувши та оцінивши обґрунтування позовних вимог прокурора щодо порушення інтересів держави, суд вважає, що прокурор звернувся з даним позовом до суду в межах своїх повноважень, визначених Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру" та відповідно до правил, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, суд вважає вимоги прокурора та позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить із наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції станом на 26.06.2009р.), районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

1) сільськогосподарського використання;

2) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;

3) будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті;

Як встановлено судом у розглядуваній справі, спірне розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 26.06.2009р. №356 щодо продовження строку дії договору оренди було вирішено питання про передачу відповідачу 2 земельної ділянки для виробничих потреб на 49 років.

В подальшому, на підставі вказаного розпорядження між відповідачем - 1 та відповідачем 2 було укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим №:03:000:0130, яка належить до категорії земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

З огляду на наведене, судом зясовано, що відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції на момент прийняття розпорядження) у Стрийської районної державної адміністрації не було повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою із такою категорією земель як землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони. Натомість, такі повноваження належали обласним адміністраціям.

Таким чином, при прийнятті спірного розпорядження районна адміністрація вийшла за межі наданих їй земельним законодавством повноважень, а тому колегія суддів дійшла висновку про визнання недійсним вказаного розпорядження від 26.06.2009р. №356 та задоволення позовних вимог в цій частині.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням.

Судом встановлено, що при укладенні договору оренди земельної ділянки між Стрийською РДА та ТОВ «сапфір» нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, не була проведена, а тому договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Вказане підтверджується також п. 5 укладеного договору, в якому зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена. Більше того, така нормативна оцінка спірної земельної ділянки і вподальшому не була проведена, про що свідчить відповідний лист відділу у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.02.2017р., згідно якої станом на 01.01.2017р. відсутня нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передана в оренду відповідачу 2.

Крім того, суд звертає увагу на ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про оцінку земель», де визначено випадки обовязкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що при укладенні спірного договору оренди землі від 05.02.2010р. сторонами не було передбачено всіх істотних умов, які необхідні для укладення такого договору. В даному випадку нормативно-грошової оцінки, від якої і визначається орендна плата. З а таких обставин, такий договір підлягає визнанню недійсним, в порядку ст. 203 ЦК України.

Правова позиція колегії господарського суду повністю узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України від 08.04.2015р у справі №3-41гс15, від 20.05.2015р. у справі №3-70гс15, від 11.05.2016р. у справі №6-824цс16.

В силу приписів ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.2 ст. 202 ГК України, господарське зобовязання припиняється, зокрема, у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У відповідності до п. 21 договору, після припинення дії останнього, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про визнання недійсним спірного договору оренди землі, то відповідно вимога прокурора про повернення земельної ділянки, яка була передана відповідачу 2 у користування, підлягає до задоволення як наслідок припинення орендних відносин.

У своєму відзиві на позов відповідач 2 зазначив, що на момент винесення спірного розпорядження, Стрийська районна адміністрація діяла в межах наданих їй повноважень стосовно передачі земельної ділянки, яка є обєктом розгляду даної справи. Однак, такі твердження відповідача 2 спростовуються вищенаведеними обставинами, а також чинною на момент винесення розпорядження редакцією ст. 123 ЗК України.

Також суд критично оцінює доводи відповідача 2 стосовно того, що спірна земельна ділянка передавалася ТОВ «Сапфір» для ведення водного господарства. Зокрема зі змісту договору оренди від 05.02.2010р. не вбачається, що ділянка передається в користування саме для таких потреб. А зазначається, зокрема в п. 1, що орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення для виробничих потреб.

Разом з тим, в ході розгляду даної справи представником відповідача 2 було подана заява про застосування строку позовної давності до вимог прокурора та відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування даної заяви відповідач 2 покликається на те, що спірний договір, на виконання розпорядження Стрийської районної адміністрації, було укладено 2010р. А тому, звернувшись із позовною заявою 17.03.2017р. прокурор та позивач пропустили трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову

Так, колегія суддів вважає таку заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Згідно Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», а саме п.4.1., початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давністю обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Так, листом від 19.10.2015р. №02-03/1920 на імя голови Львівської ОДА Стрийська районна адміністрація повідомили, що виявлено ряд договорів земельних ділянок, укладених без розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки.

Враховуючи те, що позивач у даній справі Львівська ОДА не був стороною укладеного між відповідачами договору, а також те, що як позивачу обласній адміністрації стало відомо про існування оспорюваного розпорядження від 26.06.2009р. та договору оренди від 05.02.2010р. лише у жовтні 2015р. з листа Стрийської районної адміністрації, то перебіг строку позовної давності для позивача слід обчислювати саме з жовтня 2015 року.

Відтак, оскільки прокурором та позивачем представлено достатньо переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а відповідачем не надано належних доказів їх спростування, колегія господарського суду дійшла висновку, що позов Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації підлягає до задоволення повністю.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,82,84,85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації - задоволити повністю.

2. Визнати недійсним розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 26.06.2009р. №356 «Про продовження строку договору оренди земельних ділянок для виробничих потреб на території Вівнянської сільської ради товариству з обмеженою відповідальністю «Сапфір» в частині продовження договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:000:0130.

3. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.02.2010р., укладений між Стрийською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю «Сапфір», зареєстрований в Державному земельному кадастрі за №03.

4. Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 71/83, ) повернути земельну ділянку кадастровий №:03:000:0130 площею 85,8593 га на території Вівнянської сільської ради в державну власність в особі Львівської обласної державної адміністрації шляхом підписання акту приймання-передачі.

5. Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 71/83, ) та Стрийської районної державної адміністрації (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. С. Бандери, 28, ) на користь Прокуратури Львівської області () 3 200, 00 грн. судового збору.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 05.07.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.07.2017р.

Головуючий суддя Юркевич М. В.

Суддя Запотічняк О.Д.

Суддя Крупник Р.В.