РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Справа № 906/111/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" в особі ліквідатора ОСОБА_2 від 10.02.2017р. на рішення господарського суду Житомирської області від 31.01.17р. у справі № 906/111/15 (суддя Костриця О.О.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод"

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж"

про стягнення 70 409,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 31.01.2017р. у справі №906/111/15 відмовлено у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" про стягнення 70409,47грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи, наявними доказами в підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем в супереч умовам договору та нормам чинного законодавства не доведено належними доказами факт надсилання відповідачу рахунку-фактури, а тому строк виконання зобов'язання по сплаті заборгованості у відповідача, станом на день розгляду справи, не настав, оскільки відсутня подія, яка відповідно до умов договору, є передумовою плати за користування майном. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором оренди є безпідставними.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відкрите акціонерне товариство "Коровинецький цукровий завод", в особі ліквідатора ОСОБА_2, звернулося до суду з апеляційною скаргою від 10.02.2017р., в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 31.01.2017р. скасувати; прийняти нове рішення, яким позов задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 56700,00грн., пеню у розмірі 15976,00грн., 3% річних у розмірі 1206,45грн., інфляційних втрат у розмірі 7932,60грн.; відшкодування судових витрат просить покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт, зазначає, що в якості мотивації та доказів свого рішення суд керувався виключно заявою колишнього керуючого санацією ВАТ "Коровинецький цукровий завод" ОСОБА_4 про те, що 16.06.2013р. ним був підписаний акт №8 про повернення майна, у зв'язку з розірванням договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р., висновком експертів КНДІ судових експертиз №7857-7856/15-33 від 21.10.2015р. та висновком експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Державним НДЕКЦ МВС України. Скаржник стверджує, що з самого початку суд своїми рішеннями та діями унеможливив проведення повноцінної судової експертизи. Суд повністю перемінив питання скаржника, які останній намагався поставити перед судовою технічною експертизою документів, згідно клопотання №01-12/61 від 14.04.2015р. Так, жодного питання стосовно підпису ОСОБА_5 та печатки ТОВ "Ільма Вельдіж" перед експертами поставлено не було. Судом поставлено питання експерту, які були повязані з датою виготовлення акту повернення орендованого майна №8 від 16.06.2013р. При цьому, ТОВ "Ільма Вельдіж" не надало жодного документу, на виконання вимог ухвали суду, які витребовувалися судом для належного проведення експертизи. Вказані дії відповідача по невиконанню рішенню суду, не оцінені судом належним чином та не зясовано причини таких дій. Тобто, суд практично незаконно відмовив в частині клопотання Київського НДІСЕ. Практично, подалі безпідставна та незаконна відмова в задоволенні двох клопотань Київського НДІСЕ повністю унеможливила проведення експертизи. Висновок експертів №7857-7856/15-33 від 21.10.2015р., на який суд посилається як доказ, не наводить жодного факту того, що наданий на дослідження акт №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013р. є документами створеними саме в червні 2013р. Разом з тим, 07.06.2016р. позивач подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Відповідно суд зобовязав відповідача надати вільні та умовно-вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_5Г та забезпечити його явку в судове засідання для відібрання експериментальних зразків підпису та почерку. Однак, останній не виконав вимоги ухвали суду. І такі дії відповідача не були належно оцінені судом, що унеможливило проведення експертизи. Також апелянт зазначає, що суд ігнорував та не приймав до уваги всі необхідні докази та доводи в обґрунтування заявлених позовних вимог, ухилився від зясування певних обставин по справі. Скаржником за власним зверненням проведено судово-почеркознавче дослідженні Акту повернення орендованого майна №8 від 16.06.2013р. та договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р. Так, висновок Одеського НДІСЕ МЮУ є доказом, який підтверджує обставину, що Акт повернення орендованого майна є недостовірним, і складаний невідомими особами та наданий суду громадянином ОСОБА_6 в засіданні суду, як доказ, з умислом ввести суд в оману та ухилитися від сплати заборгованості за оренду майна. Копія даного висновку була додана до матеріалів справи. Однак, суд проігнорував даний доказ та відповідні доводи, не дав їм правову оцінку, про що свідчить зміст рішення суду та протокол судового засідання від 31.01.2017р. Скаржник зазначає, також про кримінальне провадження згідно його заяви, та постанову про закриття кримінального провадження від 25.06.2014р. Дана постанова підтверджує той факт, що на дату - 25.06.2014р. відповідач фактично використовував орендоване майно. Щодо порушення норм матеріального права скаржник зазначає, що згідно умов договору, норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини повернення майна по акту повернення майна №8 від 16.06.2013р. могло відбутися виключно на підставі письмової двох-сторонньої додаткової угоди до договору, але даний правочин є відсутнім. В справі відсутні будь-які докази, щодо того відповідач будь коли надсилав пропозиції про розірвання договору оренди позивачу. Договір на даний час є діючим правочином. При цьому, апелянт зазначає, про постанову РАГС від 24.12.2015р., якою скасовано ухвалу господарського суду Житомирської області від 19.11.2015р. у справі №906/111/15, якою встановлено: що вимоги ВАТ "Коровинецький цукровий завод" ґрунтуються на договорі оренди частини комплексу від 04.06.2013р. Вказаний договір оренди в судовому порядку недійсним не визнавався, його дійсність відповідачем в межах розгляду даної справи також не оспорювалась. На думку апелянта, суд неправильно застосував норми матеріального права, проігнорував встановлені постановою апеляційного суду обставини. Твердження суду, що позивачем не подано належних доказів надсилання відповідачу рахунку-фактури №01/04 від 04.04.2014р., а також рахунків - фактур №01/04 від 28.12.2014 та №01/12 від 28.12.2014 не відповідає дійсності та матеріалам справи. Позивачем надавалися відповідні докази на підтвердження даного факту. Отже, ствердження суду, що по договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р., строк виконання зобов'язання по сплаті заборгованості, станом на день розгляду справи не настав, не відповідає дійсності. Також скаржник зазначає, про відвід судді, який ним заявлявся під час слухання даної справи та вважає, що розгляд справи 31.01.2017р. був здійснений в незаконному складі суду. Крім того, оскаржуване рішення винесено за відсутністю особи представника сторони у справі ОСОБА_2, арбітражного керуючого-ліквідатора, яким було подано позовну заяву та яка не була повідомлена належним чином про час і місце засідання суду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення судом особи представника сторони, що є порушенням процесуального права та є підставою для скасування рішення суду у даній справі, яке згідно вимог закону щодо прийняття судового рішення є не обґрунтованим, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки не відповідають дійсності і не підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідач - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

До початку судового засідання 11.07.2017р. (10:50 год.) на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 (як ліквідатора ВАТ "Коровинецький цукровий завод") надійшло електронне повідомлення, в якому ОСОБА_2 просить з причини випадкової неполадки автотранспорту перенести судове засідання призначене 11.07.2017р. о 15:00год. на іншу годину.

Представник відповідача заперечив про відкладення розгляду справи із тих підстав, що повноваження ОСОБА_2 як ліквідатора припинені в судовому порядку, а окрім того Міністерством юстиції України анульовано свідоцтво арбітражного керуючого № 335 від 28.02.2013.

Розглянувши подане повідомлення, заперечення представника відповідача, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Позовна заява про стягнення орендної плати була подана відкритим акціонерним товариством "Коровинецький цукровий завод" 26.01.15р. арбітражним керуючим - ліквідатором ОСОБА_2

Наказом Міністерства юстиції України №2485/5 від 12.08.2016 припинено діяльність арбітражного керуючого ОСОБА_2 та анульовано свідоцтво арбітражного керуючого № 335 від 28.02.2013.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 у справі №814/1718/16 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 12.08.2016 №2485/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 28.02.2013 № 335.

Зазначена постанова законної сили не набрала, оскільки оскаржена суб'єктом владних повноважень - Міністерством юстиції України до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Рішення за результатами розгляду позову господарським судом Житомирської області у справі №906/111/15 прийнято 31.01.17р.

Апеляційна скарга на рішення подана арбітражним керуючим - ліквідатором ОСОБА_2 10.02.17р. (зареєстрована у канцелярії місцевого суду 13.02.17р.).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.01.2017р. у справі №14/325"б" (справа про банкрутство ВАТ "Коровинецький цукровий завод"), зокрема Задоволено заяву управління Пенсійного фонду України в Чуднівському районі Житомирської області від 30.09.2014 в частині припинення повноважень ліквідатора Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" ОСОБА_2 Усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_2 від виконання обовязків ліквідатора Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод".

Дана ухвала була оскаржена, у тому числі і арбітражним керуючим - ліквідатором ОСОБА_2

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ліквідатора Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 16.01.17 р. у справі № 14/325"б" залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Таким чином повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_2, як ліквідатора ВАТ "Коровинецький цукровий завод" припинилися 09.03.17р.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 задоволено апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 у справі №814/1718/16 та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

Відтак із 14.03.17р. ОСОБА_2 втратила статус арбітражного керуючого.

Окрім того Вищим господарським судом України в касаційному порядку було переглянуто постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.17р. (за заявою ОСОБА_2, як арбітражного керуючого-ліквідатора ВАТ "Коровинецький цукровий завод"). Постановою ВГСУ від 21.06.17р. постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.01.2017 по справі № 14/325 "б" щодо п. 1) припинення провадження у справі в частині вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" до боржника ; п. 11) задоволення заяви управління Пенсійного фонду України в Чуднівському районі Житомирської області від 30.09.2014 в частині припинення повноважень ліквідатора банкрута ОСОБА_2; п. 12) усунення арбітражного керуючого ОСОБА_2 від виконання обовязків ліквідатора ВАТ "Коровинецький цукровий завод" залишено без змін.

Таким чином, станом на дату судового засідання у Рівненському апеляційному господарському суді 11.07.2017р. свідоцтво ОСОБА_2 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 28.02.2013 № 335 не діє, повноваження на представлення інтересів ВАТ "Коровинецький цукровий завод" припинені у встановленому порядку.

Відтак суд апеляційної інстанції відхиляє наведене прохання (клопотання) скаржника (а на даний момент громадянки ОСОБА_2В.) у електронному повідомленні.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 31.01.2017р.у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2013р. між Відкритим акціонерним товариством "Коровинецький цукровий завод" в особі керуючого санацією ОСОБА_4, який діяв на підставі ухвали господарського суду Житомирської області по справі 14/325"б" від 03.12.08р. (наймодавець) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі статуту (наймач) укладено договір оренди частини комплексу, згідно пункту 1.1 якого, наймодавець передає наймачу, а наймач приймає від наймодавця в платне тимчасове користування на умовах оренди частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається з: 1) Цех механізації МТС, загальною пл. 1600кв. м., 1987р. з. вартістю 93 173грн.; 2) Піднавіс МТС, загальною площею 60 м. кв. вартістю 124грн. 3) Естакада МТС, вартістю 734грн.; 4) Асфальтна площадка МТС, 1997р. з. вартістю 95181грн. 5) Огорожа МТС, вартістю 3024грн.; 6) Колодязь питної води на вул. Пархоменко вартістю 2420 грн.; 17 (сімнадцять) одиниць автотракторної техніки, згідно акту приймання передачі. Загальна площа орендованого майна (споруди) складає 1660 кв. м. квадратних метри (а.с. 16-18, т.І).

Відповідно до пункту 1.2 договору орендоване майно, що передається в оренду належить Наймодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Великокоровинецької селищної ради 06.12.2004р. та внесеного в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та технічних паспортів на автотракторну техніку.

Стан майна, що передається в оренду, на момент передачі в орендне користування задовільний (пункт 1.5 договору).

Згідно пункту 1.6 договору майно передається "Наймачеві" в користування терміном на 5 (п'ять років).

Майно вважається переданим з моменту підписання акту прийому-передачі, який підписується сторонами (пункт 2.1 договору).

Розділом 3 договору сторони визначили права та обовязки наймодавця та наймача.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що плата за користування майном - це платіж, який наймач сплачує наймодавцю, встановлена за згодою сторін і становить 3000грн. (в т.ч. ПДВ) щомісяця. Орендна плата сплачується наймачем щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого наймодавцем. Наймач звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату за цим договором у випадку несвоєчасного виставлення наймодавцем рахунку.

Відповідно до пункту 4.3 договору у разі прострочення оплати орендної плати наймодавець, вправі стягнути з наймача заборгованість що виникла, у встановленому чинному в Україні порядку, а також вправі вимагати від наймача сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (пункт 6.1 договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р., наймодавець - ВАТ "Коровинецький цукровий завод" передав, а наймач - ТОВ "Ільма Вельдіж" прийняв частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт. Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що підтверджується Актом приймання - передачі №6 від 04.06.2013р. (а.с.19, т.І).

Наведені обставини підтверджують, що ТОВ "Ільма Вельдіж" почало користуватися орендованими майном - 04.06.2013р., з моменту підписання сторонами договору акту приймання-передачі орендованого майна.

Матеріалами справи встановлено, що 25.01.2015р. ВАТ "Коровинецький цукровий завод" в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ільма Вельдіж" про стягнення 70409,47грн. заборгованості за договором оренди частини комплексу від 04.06.2013р. (а.с. 3-7, т.І).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що на виконання умов договору від 04.06.2013р., 08.04.2014р. на адресу ТОВ "Ільма Вельдіж" (відповідача) був надісланий рекомендований лист (штрихкодовий ідентифікатор - 689) з рахунком - фактурою №01/04 від 04.04.2014р., в якому пропонувалось відповідачу сплатити існуючу заборгованість у сумі 27 000,00грн. на протязі трьох днів; у разі несплати боргу, товариство буде змушене звернутися до господарського суду для примусового стягнення вказаної суми. Даний лист було повернуто поштовим відділенням з відміткою "за закінченням терміну зберігання" Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що 29.12.2014р. повторно направив на адресу відповідача рахунок - фактуру №01/04 від 28.12.2014р. та рахунок - фактуру №01/12 від 28.12.2014р. з вимогою сплатити заборгованість за користування майном згідно договору оренди, що підтверджується описом вкладення, а також лист №01-12/14 від 28.12.2014р. про відмову в односторонньому порядку від договору оренди частини комплексу від 04.06.2013 та необхідність повернення предметів оренди в строк до 04.01.2015р. Наведені вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, орендоване обладнання за актом приймання-передачі не повернуто. Таким чином, за неналежне виконання договірних зобов'язань за договором оренди частини комплексу від 04.06.2013р. позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 56700,00 грн. заборгованості по орендній платі, за період з 04.06.2013 р. по 04.12.2014р., 4570,42 грн. пені, 1206,45 грн. 3% річних, 7932,60грн. інфляційних нарахувань (а.с.7, т.І).

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору оренди (найму).

Відповідно до частин 1, 2 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Згідно частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору (частина 1 статті 773 ЦК України).

Відповідно до 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як уже зазначалося вище, пунктом 2.1. договору оренди частини комплексу, визначено, що майно вважається переданим з моменту підписання акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

Згідно пункту 1.6. договору оренди частини комплексу, майно передається наймачеві в користування терміном на 5 років.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 04.06.2013р. за актом приймання-передачі №6 позивач передав, а відповідач прийняв частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається із 23 найменувань одиниць будівель, споруд та автотракторної техніки, перелік яких зазначено в акті (а.с.19, т.І).

Відтак, датою початку користування відповідачем орендованим майном є дата підписання сторонами договору акту приймання-передачі орендованого майна, тобто 04.06.2013 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, представником відповідача надано суду Акт №8 про повернення орендованого майна від 16 червня 2013 року (а.с.69, т.І). Згідно даного акту - сторони ВАТ "Коровинецький цукровий завод" (наймодавець) та ТОВ "Ільма Вельдіж" (наймач), у звязку із розірванням договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р. з 15.06.2013р. наймач повернув (передав), а наймодавець прийняв частину окремо розміщеного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: смт.Великі Коровинці, вул.Пархоменко,9, Чуднівський район, Житомирська область, що складається із 23 найменувань одиниць будівель, споруд та автотракторної техніки, перелік яких зазначено в акті. Акт підписаний повноважними представниками сторін та скріплений відбитками їх печаток (юридичних осіб).

Однак, під час розгляду даної справи у судових засіданнях позивач неодноразово зазначав, що даний акт у нього відсутній, відсутні також будь-які письмові доповнення, додаткові угоди, додатки до договору, тощо.

При цьому, 22.04.2015р. на адресу суду від колишнього керуючого санацією ВАТ "Коровинецький цукровий завод" ОСОБА_4 надійшла заява, в якій він, зокрема, повідомив, що 16.06.2013р. ним було підписано Акт №8 про повернення майна, у зв'язку з розірванням договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р. (а.с. 83, т.І).

Враховуючи наведені обставини та те, що позивач - ВАТ "Коровинецький цукровий завод" заперечував факт повернення орендованого спірного майна згідно акту повернення майна №8 від 16.06.2013р., а відповідач ТОВ "Ільма Вельдіж" наполягав на тому, що спірне майно було повернуто, для усунення суперечностей щодо достовірності складеного між сторонами Акту повернення майна №8 від 16.06.2013р. судом першої інстанції задоволено клопотання позивача про призначення експертизи у даній справі.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 22.04.2015р., зокрема, призначено у справі №906/111/15 судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено експертній установі - Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с. 85-87,т.І).

На вирішення експерта були поставлені питання, згідно переліку зазначеного в ухвалі суду.

Супровідним листом від 22.04.2015р. матеріали даної справи були направлені до експертної установи.

06.10.2015р. на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів №7857-7860/15-34 від 01.10.2015р., призначеної у справі №906/111/15 за позовом ВАТ "Коровинецький цукровий завод" до ТОВ "Ільма Вельдіж" (а.с.133-135, т.І). Згідно вказаного повідомлення судові експерти зазначили, що проведення призначеної експертизи за наявними матеріалами неможливо, для вирішення другого, третього та частини шостого питання ухвали суду із встановленням способу та часу виконання рукописних підписів у досліджуваному Акті повернення орендованого майна №8 від 16.06.2013р. необхідно надати порівняльні зразки документів, письмовий дозвіл судді на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваному та порівняльних) документах; погодження суддею строку проведення експертизи у термін, що перевищує 90 календарних днів. Також експертами зазначено, що ухвалою суду від 28.07.2017р. погоджено термін проведення судової технічної експертизи, призначеної ухвалою господарського суду Житомирської області від 22.04.2015р. у справі №906/111/15, у строк понад 90 днів та відмовлено в задоволенні клопотання Київського НДІСЕ №7857-7859/15-34/7860/15-33 від 09.06.2015р. щодо надання письмового дозволу на вирізання штрихів рукописних записів у всіх наданих (досліджуваному та порівняльних) документах. Враховуючи викладене, на підставі статті 31 ГПК України та п.п.1.13,4.11 інструкції про призначення та проведення судових експертних та експертних досліджень, експерти повідомили, про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів із встановленням способу та часу виконання рукописних підписів у досліджуваному Акті повернення орендованого майна №8 від 16.06.2013р. (а.с. 134-135, т.І.).

26.10.2015р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов до суду висновок експертів №7857-7856/15-33 від 21.10.2015р., за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у господарській справі №906/111/15 (а.с.139-142,т.І), згідно якого встановлено:

1. В акті №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013: 1) в місці розташування реквізитів ВАТ "Коровинецький цукровий завод": спочатку був надрукований текст документу після чого виконаний підпис від імені Керуючого санацією ОСОБА_4, поверх якого нанесений відтиск печатки від імені ВАТ "Коровинецький цукровий завод"; 2) в місці розташування реквізитів ТОВ "Ільма Вельдіж": спочатку був надрукований текст документу поверх якого виконаний підпис від імені ОСОБА_7ОСОБА_5 і нанесений відтиск печатки від імені ТОВ "Ільма Вельдіж".

Встановити, у якій послідовності виконувались в досліджуваному Акті №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013 відтиск печатки від імені ТОВ "Ільма Вельдіж" та рукописний підпис від імені ОСОБА_7ОСОБА_5, не виявилося можливим в зв'язку з відсутністю місць їх взаємних перетинів.

2. Підпис від імені Керуючого санацією ОСОБА_4 виконаний рукописним способом за допомогою пишучої ручки, яка споряджена пастою фіолетово-синього кольору, тобто при виконанні підпису копіювально-множна техніка не використовувалась.

3. Відповідь ухвали суду викладена у висновку експертів КНДІСЕ №7857-7858/15-34/7860/15-33.

4. Відтиск печатки від імені ВАТ "Коровинецький цукровий завод", в Акті № 8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, нанесений тим самим рельєфним кліше печатки ВАТ "Коровинецький цукровий завод", вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

5. Встановити час нанесення відтиску печатки ВАТ "Коровинецький цукровий завод" в наданому Акті №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, не виявляється можливим з причини того, що експерту було надано лише 18 вільних зразки відтисків печатки ВАТ "Коровинецький цукровий завод", що є недостатньою кількістю для встановлення часу нанесення відтиску в цьому документі.

6. Вирішення питання про те, коли саме виконаний наданий на дослідження Акт №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, пов'язане з визначенням часу виконання кожного з реквізитів (друкованого тексту, відтисків печаток та підписів) з послідуючим співставленням отриманих результатів відповідно між собою і встановленням, таким чином, відповідності між часом виконання підписів, часом нанесення відтисків печаток і часом друкування тексту. З причин неможливості встановити в досліджуваному документі часу виконання друкованого тексту (відсутність науково-обгрунтованої методики) та нанесення відтисків печаток (відсутність необхідної кількості зразків, відтисків), встановити, коли саме виготовлений Акт №8 повернення орендованого майна від 16.06.2013, не виявляється можливим.

В подальшому, як встановлено матеріалами справи, ухвалою господарського суду Житомирської області від 03.03.2016р. у даній справі, зокрема, задоволено клопотання позивача - Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" та призначено у справі №906/111/15 почеркознавчу експертизу документів (щодо підписів уповноважених представників сторін на актах №6 від 04.06.2013р. та №8 від 16.06.2013р.), проведення якої доручено експертній установі - Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експерта були поставлені питання, згідно переліку в ухвалі суду (а.с.94-96, т.ІІ).

21.03.2016р. на адресу суду від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у справі №906/111/15 за позовом ВАТ "Коровинецький цукровий завод" до ТОВ "Ільма Вельдіж" (а.с. 103-105, т.І).

Матеріали справи №906/111/15 повернуто до господарського суду Житомирської області.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.04.2016р. у даній справі, зокрема, задоволено клопотання позивача - Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" №02-01/61 від 05.04.2016р., призначено у справі №906/111/15 почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено експертній установі - Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експерта були поставлені питання, перелік яких зазначено в ухвалі суду (а.с.131-133, т.ІІ).

04.07.2016р. на адресу суду надійшов висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної по справі №906/111/15 (а.с. 3-9, т.ІІІ), відповідно до якого встановлено: що підписи від імені ОСОБА_5 в договорі оренди частини комплексу між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013р., Акті №6 приймання-передачі між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013р., виконані однією особою.

Згідно даного висновку експерта, вирішити питання: "Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_5 в Акті №8 повернення орендованого майна між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 16.06.2013 та підписи від імені ОСОБА_5 в договорі оренди частини комплексу між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013, Акті № 6 приймання-передачі між ВАТ "Коровинецький цукровий завод" та ТОВ "Ільма Вельдіж" від 04.06.2013 - однією чи різними особами?", не виявляється можливим у зв'язку із специфікою завдання, що має бути вирішене (дані підписи могли бути виконані як однією особою в різні проміжки часу, так і різними особами) та відсутністю різнохарактерних зразків підпису ОСОБА_5, в тому числі виконаних в різних документах, що засвідчують особу.

Частинами 1, 2 статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно частин 5, 6 статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, матеріали справи, висновки судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що вказані висновки є такими, що не викликають сумнівів у їх правильності, не містять розбіжностей і відповідають вимогам чинного законодавства, а тому приймаються як належні та допустимі докази у справі.

Таким чином, станом на день розгляду даної справи, встановлено та доведено належними доказами, що між сторонами ВАТ "Коровинецький цукровий завод" (наймодавець) та ТОВ "Ільма Вельдіж" (наймач) договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р. було укладено спірний Акт №8 про повернення орендованого майна від 16.06.2013р.

Акт про повернення орендованого майна №8 від 16.06.2013р, складений та підписаний вказаними сторонами є належним доказом у підтвердження факту повернення майна з орендного користування.

Згідно пункту 2.1. договору оренди частини комплексу, майно вважається переданим з моменту підписання акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, починаючи з дати складання зазначеного акту повернення орендованого майна відповідач фактично не міг використовувати орендоване майно, оскільки орендоване майно вибуло від нього та перейшло у розпорядження позивача.

Отже, беручи до уваги наведені факти, відповідач фактично користувався орендованим майном з 04 червня 2013 року по 16 червня 2013 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином не допускаються (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Так, у розділі 4 (пункту 4.1) договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р. сторони погодили, що плата за користування майном - це платіж, який наймач сплачує наймодавцю, встановлена за згодою сторін і становить 3 тис. грн. (в т.ч. ПДВ) щомісяця. Орендна плата сплачується наймачем щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого наймодавцем. Наймач звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату за цим договором у випадку несвоєчасного виставлення наймодавцем рахунку.

З наведеного положення договору вбачається, що наймач повинен був проводити оплату за оренду частини комплексу на підставі виставлених наймодавцем рахунків.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору 08.04.2014р. на адресу відповідача був надісланий рекомендований лист з рахунком - фактурою №01/04 від 04.04.2014 (а.с.20, т. І), в якому пропонувалось відповідачу сплатити існуючу заборгованість у сумі 27 000,00 грн. (за період з 04.06.2013 по 04.04.2014 року) на протязі трьох днів, в підтвердження чого долучено копію поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) (а.с.21, т.І). При цьому, позивачем зазначено, що лист було повернуто поштовим відділенням з відміткою "за закінченням терміну зберігання" .

Так, з копії поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) не можливо встановити, якому адресату було надіслано вказаний конверт.

З матеріалами справи вбачається, позивачем так і не було надано для огляду оригінал зазначеного поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) під час розгляду спору у суді першої інстанції.

При цьому, в судові засідання апеляційного господарського суду - 29.03.2017р., 19.04.2017р., 17.05.2017р., 11.07.2017р. представник позивача - ОСОБА_2 (ліквідатор ВАТ "Коровинецький цукровий завод") не зявлялася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал апеляційного суду) (а.с. 115,123,162,167, т.ІІІ). Неявка ОСОБА_2 у судові засідання унеможливила встановлення зазначених обставин.

Враховуючи норми ГПК України щодо дослідження та оцінки доказів під час вирішення господарського спору, їх належності та допустимості суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що копія зазначеного поштового конверта (штрихкодовий ідентифікатор - 689) не може вважатися належним та допустимим доказом та не підтверджує факту направлення позивачем на адресу відповідача рахунку-фактури №01/04 від 04.04.2014.

Так, згідно даних з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, станом на день розгляду справи, інформація про відправлення за номером - 689 відсутня, тому що не зареєстрована в системі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Пунктами 59, 61 Вказаної постанови КМУ від 05.03.2009р. №270 встановлено, що внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Таким чином, належним доказом, який би підтверджував факт направлення відповідачу рахунку міг бути опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані суду в оригіналі.

В матеріалах справи відсутній опис вкладень в спірний поштовий конверт, з якого можливо було б встановити відповідні обставини - що саме направлялось на адресу адресата та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначає, що 29.12.2014р. ним повторно на адресу відповідача було направлено рахунок - фактуру №01/04 від 28.12.2014 та рахунок - фактуру №01/12 від 28.12.2014 (а.с.22-23, т.І) з вимогою сплатити заборгованість за користування орендованим майном, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком (а.с.24, т.І).

Згідно змісту вказаного фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист від 29.12.2014, вбачається, що позивачем на адресу відповідача: Житомирська область, Чуднівський район, смт.Вакуленчук було надіслано рахунок - фактуру №01/04 від 29.12.2014 та №01/12 від 29.12.2014, тоді як, самим позивачем обґрунтовано заявлені позовні вимоги до відповідача по сплаті заборгованість за користування орендованим майном: рахунком - фактурою №01/04 датованим 28.12.2014 та №01/12 датованим 28.12.2014 (а.с.22-23, т.І ), їх засвідчені копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Враховуючи наведені обставини, позивачем не подано суду жодних належних доказів щодо виконання пункту 4.1. договору оренди частини комплексу від 04.06.2013р. та відповідно, на підтвердження факту надсилання відповідачу рахунку-фактури №01/04 від 04.04.2014, а також рахунків - фактур №01/04 від 28.12.2014 та №01/12 від 28.12.2014.

Отже, з урахуванням пункту 4.1. договору оренди частини комплексу від 04.06.2013, строк виконання зобов'язання по сплаті заборгованості у відповідача, станом на день розгляду справи, не настав, оскільки відсутня подія, яка відповідно до умов договору, є передумовою.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами згідно вимог чинних норм матеріального та процесуального права наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача 70409,47грн. заборгованості за договором оренди частини комплексу від 04.06.2013р.

Заявлені позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому не підлягають до задоволення.

Висновок господарського суду Житомирської області про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 70409,47грн. заборгованості є правомірним.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийнято з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" в особі ліквідатора ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод" в особі ліквідатора ОСОБА_2 від 10.02.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 31 січня 2017 року у справі №906/111/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/111/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.