РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017Справа №910/9627/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс»

до Приватного підприємства «Мєга-Вуд»

про стягнення 236.154,93 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Деннисова О.В., довіреність № б/н від 03.04.2017

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» до Приватного підприємства «Мєга-Вуд»про стягнення 236.154,93 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на ТЕО № МРТ-605 про організацію перевезень вантажів від 25.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9627/17 та призначено справу до розгляду на 06.07.2017.

Позивачем до відділу діловодства суду 05.07.2017 подано документи по справі.

Позивач в судовому засіданні 06.07.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засіданні 06.07.2017 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 16.06.2017 не виконав.

Відповідачем 05.07.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання. При цьому заявником не зазначено жодної причини неможливості направити повноважного представника в судове засідання.

Суд розглянувши подане клопотання відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити представника у судове засідання.

Доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні не подано.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд приходить до висновку що відсутні обставини, за яких не можливо вирішити спір в даному судовому засіданні.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 06.07.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» (далі - виконавець, позивач) та Приватним підприємством «Мєга-Вуд» (далі - клієнт, відповідач) було укладено договір на ТЕО № МРТ-605 про організацію перевезень вантажів (далі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1 договору за договором про організацію перевезень вантажів виконавець зобов'язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг з перевезення, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 236.154,93 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається в протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.8 договору акти виконаних робіт оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця.

По закінченні кожного місяця не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, виконавець надає клієнту витяг з особового рахунку і податкову накладну, рахунки, документи, що підтверджують надання послуг, акти виконаних робіт та інші розрахунково-фінансові документи відповідного до цього договору.

Відповідно до п. 2.2.19 договору у терміни, встановлені розділом 3 договору, клієнт зобов'язаний підписувати акти звірки розрахунків, акти виконаних робіт та надання послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, які сформовані та надані виконавцем.

Клієнт протягом 5 робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт та надання послуг зобов'язаний надіслати виконавцю підписаний акт, вказавши дату підписання або мотивовану відмову від підписання.

У разі не підписання в установлений цим пунктом даного договору термін акту виконання робіт (надання послуг) та ненадання мотивованої відмови від підписання, акт виконаних робіт та надання послуг вважається підписаним та акцептованим.

Позивачем до позовної заяви подано наступні документи, які з боку відповідача не підписані:

1) акт надання послуг № 277 від 31.03.2017 на суму 331.428,99 грн., додаток до акту виконаних робіт з 01.03.2017 по 31.03.2017; акт звірки взаєморозрахунків за березень 2017 року,

2) акт надання послуг № 380 від 30.04.2017 на суму 117.732,26 грн., додаток до акту виконаних робіт з 01.04.2017 по 30.04.2017; акт звірки взаєморозрахунків за квітень 2017 року.

Зазначені вище документи за березень 2017 року позивач надіслав відповідачу 18.04.2017, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 18.04.2017 та поштовими квитанціями № 8390 та № 8359 від 18.04.2017.

Зазначені документи за квітень 2017 року позивач надіслав відповідачу 12.05.2017, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 12.05.2017 та поштовими квитанціями № 1396 та № 1397 від 12.05.2017.

Проте, відповідач зазначені акти надання послуг не підписав та не повернув позивачу, а отже в силу умов п. 2.2.19 договору послуги за березень, квітень 2017 року за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень.

Згідно з п. 2.2.5 договору клієнт зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги. пов'язані з організацією перевезення вантажів, що замовлені клієнтом, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за попередні періоди) за реквізитами вказаними в п. 12.1 даного договору та забезпечувати своєчасне надходження коштів н зазначений рахунок виконавця.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється сторонами у національній валюті України, на умовах попередньої оплати.

Зі змісту статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що обов'язковою підставою для здійснення відправником свого обов'язку щодо оплати послуг перевезення є надання цих послуг.

Суд приходить до висновку, що послуги перевезення вантажу були надані відповідачу, а отже у останнього виник обов'язок по їх сплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, вартість наданих послуг перевезення повністю не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 236.154,93 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних доказів надання позивачем послуг, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача їх вартості в загальному розмірі 236.154,93 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Мєга-Вуд» (02660, м. Київ, просп. Визволителів, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» (01042, м. Київ, вул. І.Кудрі, 14, офіс 8, ) 236.154 (двісті тридцять шість тисяч сто п'ятдесят чотири) грн. 93 коп. основного боргу, 3.542 (три тисячі п'ятсот сорок дві) грн. 33 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 10.07.2017.

Суддя В.В. Сівакова