РІШЕННЯ

14 липня 2017 рокуСправа № 921/355/17-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом Приватного підприємства "Спецбудтранс" вул. Січових Стрільців, 104, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47711

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Комбікормтрейд" с. Мишковичі, Тернопільський район, Тернопільська область, 47732

про cтягнення заборгованості в сумі 30 332,47 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 13 490 грн., пені у розмірі 11 017,96 грн., інфляційних втрат у розмірі 4 934,51 грн. та 3% річних у розмірі 490 грн.

представники сторін не з'явились.

Суть справи:

Приватне підприємство "Спецбудтранс" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Комбікормтрейд" про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 13.06.2017р. суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви і, як наслідок, порушив провадження по справі та розгляд останньої призначив на 29.06.2017р.

В обґрунтування заявлених вимог, що підтримані у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом умов договору №010114, в частині своєчасної та повної оплати вартості виконаних робіт, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з урахуванням штрафних санкцій, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Разом з тим, 13.07.2017р. від позивача надійшла заява в порядку ст.22 ГПК України, про зменшення розміру позовних вимог щодо заявленої до стягнення суми пені.

Розглянувши дану заяву, суд вважає, що остання подана у відповідності до вимог процесуального законодавства, не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів, а тому приймається судом, з огляду на що спір вирішується з її урахуванням.

Відповідач у судові засідання не з'являвся. Разом з тим, від останнього до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву №214 від 11.07.2017 р., в якому відповідач позовні вимоги вважає безпідставними. Крім цього, господарське товариство посилається на нарахування пені поза межами позовної давності, з огляду на що ним письмово заявлено про її застосування при вирішенні даного спору по суті, відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України.

Учаснику спору у процесі розгляду справи належні йому права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі та формулярі (протоколі) судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як слідує із матеріалів справи, 10 січня 2015 року між Приватним підприємством "Спецбудтранс" (Виконавець) та ТОВ "Комбікормтрейд" (Замовник) було укладено договір №010114, відповідно до п.1 якого Виконавець надає послуги Замовнику технічно справними машинами та механізмами, для виконання робіт та поставки продукції на обєктах Замовника.

Вартість послуг визначається згідно розцінок Виконавця, які склалися на момент замовлення послуг.

Умовами правочину обумовлено, зокрема п.п. 2.2 та 2.3, що Замовник оплачує аванс в розмірі не менше 80 % від загальної суми запланованих робіт на місяць згідно наданого рахунку Виконавця. Повний розрахунок за відпрацьований місяць проводиться Замовником на протязі 5-ти банківських днів після виконаних робіт, згідно підписаних актів виконаних робіт обома сторонами.

Положеннями п. 3.1, 3.2 даної угоди узгоджено, що загальна вартість робіт зазначається у Додатку №2 до Договору та оплата проводиться згідно умов, визначених у ньому.

У п.4.1 правочину контрагенти домовились про те, що термін дії договору становить один рік, а в частині розрахунків-до повного розрахунку. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобовязань.

Як вказує позивач, на виконання своїх договірних зобов'язань, підприємством у повному обсязі виконано обумовлений обсяг робіт на загальну суму 37 950 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №76 від 27.08.2015 р. на суму 13 490 грн. та актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №116 від 30.10.2015 р. на суму 24 460 грн.

Вищезазначені документи підписані представниками сторін без зауважень та заперечень та скріплені їх печатками. Як наслідок, суд вважає належним чином підтвердженим факт надання послуг відповідачу на загальну суму 37 950 грн.

Проте, як вказує позивач, відповідачем 30.10.2015 р., 12.11.2015 р. та 28.04.2016 р. лише частково оплачено надані йому послуги на загальну суму 24 460 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого та в силу приписів ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу контрагента 14.03.2017р. направлялась претензія №4 від 10.03.2017 р. з вимогою погасити заборгованість у розмірі 13 490 грн. за виконані роботи за договором (докази надсилання претензії знаходяться в матеріалах справи). Вказана претензія отримана відповідачем, про що свідчить підпис його повноважного представника на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Разом із претензією відповідачу надсилався акт звірки взаєморозрахунків.

Однак, як вбачається із позовної заяви, господарське товариство відповіді на зазначену претензію не надало, акт звірки не підписало, заборгованість за договором не погасило.

Приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому судом критично оцінюються посилання відповідача на те, що через ненадання позивачем рахунків на оплату, у господарського товариства не виникло обов'язку оплатити надані йому за договором послуги.

Адже у п.2.2 правочину його контрагенти обумовили, що рахунки слугують підставою для сплати авансових платежів. В той час, як повний розрахунок за відпрацьований місяць має бути здійснений на протязі 5 - ти банківських днів після виконаних робіт , згідно підписаних актів виконаних робіт обома сторонами.

Акти виконаних робіт підписані обома контрагентами без жодних застережень чи зауважень, скріплені печатками та підписами їх посадових осіб. Однак, належні платежі на протязі обумовленого строку на користь приватного підприємства в повному обсязі здійснені не були.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті за виконані позивачем послуги в добровільному порядку, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із ТОВ "Комбікормтрейд" 13 490 грн. заборгованості є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору відповідачу за період з 05.09.2015 р. по 09.06.2017 р. нараховані 3 % річних в сумі 890 грн., інфляційні втрати в сумі 4934,51 грн.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму ВГСУ № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 встановлено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов'язання, суд вважає, що до задоволення підлягають 4 057,66 грн. інфляційних втрат та 890 грн. - 3% річних за період з 05.09.2015р. по 09.06.2017р. В решті суми нарахованих інфляційних втрат слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, пунктом 3.6. договору передбачено, що за недотримання строків сплати зазначених в п. п. 2.2., 2.3. договору Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки, що діяла на момент прострочення на підставі Закону України від 22.10.1996р. №543/96 ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору відповідачу за період з 05.09.2015 р. по 05.03.2016 р. нарахована пеня в сумі 4 834, 20 грн.

У п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, зокрема, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

В ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Передбачений сторонами розмір відповідальності за порушення грошового зобов'язання у п.3.6. Договору відповідає розміру встановленому законом та ч.6 ст.231 ГК України. Водночас, умовами спірного правочину не передбачено більшого терміну позовної давності.

Як наслідок, враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені, та заявлені ПП "Спецбудтранс" вимоги про її стягнення поза межами позовної давності, суд відмовляє в цій частині позовних вимог за ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

З наведеного в сукупності, позов підлягає до задоволення лише частково.

У відповідності до ст.ст. 44,49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог .

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Комбікормтрейд" с. Мишковичі, Тернопільський район, Тернопільська область, 47732, ід. код 37781567) на користь Приватного підприємства "Спецбудтранс" вул. Січових Стрільців, 104, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47711, ід. код 37298422) 13 490 (тринадцять тисяч чотириста девяносто) грн. основного боргу; 4 057 (чотири тисячі п'ятдесят сім) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 890 (вісімсот дев'яносто) грн. 3% річних, 1 221 (одну тисячу двісті двадцять одну) грн. 61 коп. в рахунок повернення судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 17.07.2017 р.

Суддя О.В. Руденко