ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 922/373/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Казаковій О.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 (довіреність №833 від 05.07.2017);

відповідача - ОСОБА_3 (НОМЕР_1),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1399 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № 922/373/17,

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення коштів у сумі 29061,64 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 19061,64 грн та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.04.2017 (суддя Жельне С.Ч.) в позові відмовлено повністю.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства просить це рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається зокрема на те, що згідно наданих суду копій електронного листування між позивачем та відповідачем, позивач після виконання кожного етапу робіт здійснював інсталяцію та установку програмного продукту на обладнання відповідача, про що відповідача було повідомлено електронним листом ще 29.12.2012 та було надано відповідачу логіни та паролі для доступу. Але, як зазначає позивач, відповідач ігнорував цей лист, більш того на телефонні дзвінки не відповідав, тому вважає хибною позицію суду першої інстанції щодо того, що позивач не звертався до відповідача з наміром вчинити зазначені дії.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач зазначив, що виконавець не направляв замовнику звітів про етапи виконання роботи, не виставляв рахунки-фактури, отримуючи чергові платежі, фактично вводячи замовника в оману (на даний час триває досудове розслідування у Індустріальному ВП ГУ НП в Харківській області за заявою ОСОБА_3 з приводу шахрайських дій ОСОБА_4, зі слів слідчого, готується пред'явлення останньому підозри у вчиненні злочину). Як зазначає відповідач, власне відсутній сам продукт, його не було надано замовнику, позивачем не надано суду (а раніше замовнику) жодного доказу добросовісного виконання своїх зобов'язань за договором; виконавець не повідомив замовника жодним чином ані про зміну свого місця роботи (та взагалі місця знаходження), ані про місце, де можна ознайомитись із виготовленим продуктом, щоб прийняти рішення про підписання акту приймання-передачі (у разі, якщо продукт відповідає узгодженим сторонами специфікаціям).

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2011 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір на розробку програмного продукту, предметом якого виконавець розробляє та поставляє замовнику програмний продукт "Web портал Підприємці - соціальна бізнес мережа" у відповідності з Технічним завданням (додатком №1 до даного договору), замовник здійснює оплату у відповідності з умовами даного договору та переліком етапів, строків виконання та вартості робіт (додаток №2 до даного договору) (п.1.1.).

Згідно з п. 1.2 договору розробка, установка та ввід програми в експлуатацію проводяться у відповідності до Функціональних описів модулів та етапів виконаних робіт (додаток № 2).

Відповідно до п.1.2.1 договору розроблювана програма повинна відповідати Технічному завданню замовника (додаток №1 до даного договору).

В п.1.2.2 договору сторони визначили, що розробка програми проводиться на обладнанні виконавця. Установка опитного екземпляру програми на обладнанні замовника, з послідуючою опитною експлуатацією (п. 1.2.3 договору).

Пунктом 1.2.4 договору встановлено, що інсталяція повного варіанту програми на обладнанні замовника з послідуючою прийомкою робіт на підставі Технічного завдання та передачею в промислову експлуатацію.

Передача замовнику всіх прав на подальше використання та розповсюдження програми та повного програмного пакету: інструкції з експлуатації та використанню програми, установочний диск з програмним продуктом. Супроводження одного екземпляру програми установленого у замовника протягом 1 року з моменту підписання актів здачі (п. 1.2.5, п. 1.2.6 договору).

Розділом №2 договору передбачено права та обов'язки сторін, зокрема, п. 2.1 визначає, що замовник зобов'язується надавати документи, матеріали та іншу інформацію, необхідну для узгодження сторонами технічного завдання у відповідності до п. 1.2 даного договору. В необхідних випадках, надавати спеціалістів замовника для проведення консультацій з виконавцем по питаннях, пов'язаним з розробкою програми. Своєчасно оплачувати роботи виконавця за цим договором в порядку, встановленому в розділі № 3 даного договору (п. 2.1.1, п. 2.1.2, п. 2.1.3 договору).

Замовник має право в будь-який час перевірити хід та якість робіт, виконуючих виконавцем в рамках реалізації предмета даного договору. Вимагати своєчасного надання повної інформації про всі дії, які виконуються виконавцем в ході виконання робіт по даному договору. Знайомитись з матеріалами, підготовленими виконавцем в рамках розробки програми, та у випадку невідповідності їх вимогам технічного проекту, в письмовій формі повідомляти виконавця про необхідність внесення в низ змін (п. 2.2.1, п. 2.2.2, п. 2.2.3 договору).

Відповідно до п. 2.3.1 договору виконавець зобов'язується розробити та надати замовнику для затвердження програми на підставі технічного завдання замовника (додаток № 1). Передати всі права на програму згідно п. 1.2.5 даного договору та виконати роботи по розробці, уставці програми і вводу програми в експлуатацію у відповідності до технічного завдання (додаток № 1), якісно та в строки, встановлені в додатку № 2 даного договору (п. 2.3.2 договору).

В п. 2.3.3 договору визначено, що виконавець зобов'язується надавати замовнику можливість в будь-який час перевірити хід та якість робіт, які виконуються виконавцем в рамках реалізації предмету даного договору, згідно п. 2.2.1 даного договору. Погоджувати з замовником внесення необхідних змін до матеріалів, які підготовані виконавцем в рамках розробки програми (п. 2.3.4 договору).

Виконавець має право вимагати від замовника своєчасного надання документів, матеріалів та іншої інформації, необхідної для погодження та затвердження сторонами технічного завдання, у відповідності до п. 1.2 даного договору.

Згідно з розділом №3 договору вартість розробки та поставки виконавцем програми складає 48 000,00 грн. (п. 3.1 договору). Порядок оплати встановлений п.3.2. цього договору.

Відповідно до п.3.3. договору зобов'язання замовника по сплаті розробки програми вважається виконаним належним чином з моменту перерахування на розрахунковий рахунок виконавця усієї суми грошових коштів, які підлягають сплаті замовником відповідно до п.3.1. даного договору (48 000,00 грн.).

Пунктами 4.1, 4.2. договору передбачено, що протягом 5-ти робочих днів після завершення кожного етапу робіт згідно додатку №2 та успішного прийняття їх результатів, сторони підписують проміжні акти завдання-прийомки робіт. Після виконання виконавцем всіх робіт по даному договору та прийняття їх замовником, сторони підписують акт здавання-прийомки виконаних робіт.

Одночасно з актом здавання-прийомки виконаних робіт по даному договору виконавець передає замовнику всі результати робіт, створені в ході розробки програми. В якості інформаційного носія повинен виступити оптичний ком пакт-диск або flash-накопичувач (п. 4.3 договору).

В п. 4.4 договору сторони визначили, що у випадку направлення замовником мотивованої відмови від підписання акту здавання-прийомки робіт, сторони зобов'язуються протягом 3 днів погодити порядок та строки усунення порушень, допущених виконавцем.

Відповідно до п. 6 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків по даному договору у відповідності до чинного законодавства України.

Як зазначає позивач, відповідач за період з 01.07.2011 по 01.11.2013 лише частково виконав свої зобов'язання щодо оплати наданих робіт. Так, відповідно до платіжних доручень №1 від 05.09.2011, №2 від 08.11.2011, №3 від 26.04.2012 (а.с.23-24) та довідки від Державного ощадного банку України №16/5-33/699/4704 від 09.12.2013 на поточний рахунок виконавця відповідачем було сплачено 37 000 грн., тобто не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що роботи за договором на розробку програмного продукту від 05.05.2011 виконані позивачем не в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості є передчасними.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Оскільки результатом вищевказаних робіт є певний створений продукт, який не споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, даний продукт носить матеріальний результат, а сам договір спрямований на регулювання процесу створення даного матеріалізованого результату, а тому суд першої інстанції правомірно вважав, що даний договір за своєю правовою природою є договором підряду, проте враховуючи те, що пунктом 1.2.3-1.2.4. договору поміж виготовлення програмного продукту передбачено також його інсталяцію та установку на обладнанні замовника даний договір містить також елементи договору надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач вважає, що він в повному обсязі виконав умови договору на розробку програмного продукту від 05.09.2011 та після повного розроблення програмного продукту відповідачу направив 18.11.2013 електронного листа (а.с.25) з пропозицією у термін, протягом 5 днів прийняти виконану роботу та підписати акт приймання-передачі виконаних робіт, однак жодних дій з боку відповідача, здійснено так і не було. Акт приймання-передачі виконаних робіт не підписаний, сума боргу, у розмірі 11000 грн. відповідачем не оплачена.

Тобто, позивач сам підтверджує те, що акт приймання-передачі виконаних робіт сторонами не підписаний, а згідно п. 4.2 договору сторони підписують акт здавання-прийомки виконаних робіт тільки після виконання виконавцем всіх робіт по даному договору та прийняття їх замовником.

Як зазначає відповідач в своїх поясненнях, підписавши спірний договір, він перерахував позивачу 10000 грн. та 6000 грн. безготівковим розрахунком. До моменту другого платежу відповідач декілька разів приходив до офісу позивача, однак останній відмовляв відповідачу у наданні йому хоча б частини виконаних робіт, стверджував, що показати роботу він зможе тільки тоді, коли сайт буде готов повністю. Після чого, відповідач перерахував позивачу 11000 грн. та 5000 грн. безготівковим розрахунком. Як зазначає відповідач, він став більш частіше приходити в офіс позивача, проте не отримував жодних відповідей на його претензії з боку позивача. Також, з пояснень відповідача вбачається, що в процесі виявилося, що робота не зроблена, витрачено 6 місяців та 32000 грн., відповідач надав ще місяць для завершення роботи. Позивач вимагав, що для завершення роботи йому необхідна решта грошів, 26.04.2012 відповідачем було перераховано позивачу 16000 грн. Проте, роботи за спірним договором так і не були зроблені позивачем.

Матеріали справи свідчать, що доказів виконання виконавцем всіх робіт та прийняття їх замовником не має. Крім того, матеріали справи не містять складання та підписання проміжних актів завдання-прийомки робіт протягом 5-ти робочих днів після завершення кожного етапу робіт згідно додатку №2 та успішного прийняття їх результатів замовником. Також, в матеріалах справи відсутні докази передання замовнику одночасно з актом приймання-передачі виконаних робіт всіх результатів робіт, створених в ході розробки програми.

Пунктами 1.2.3.-1.2.4. договору сторони обумовили, що крім робіт по виготовленню програмного продукту в обов'язки виконавця також входить установка програми на обладнання замовника з подальшою дослідною експлуатацією та інсталяцією повного варіанту програми на обладнання замовника з подальшим прийманням робіт на основі Технічного завдання та передачі в промислову експлуатацію.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, доказів про те, що позивачем здійснено інсталяцію та установку програмного продукту на обладнання замовника (відповідача), не має, крім цього, дані обставини також підтверджуються самим відповідачем. Всупереч положенням п.1.2.3-1.2.4. договору позивач не звертався до відповідача з наміром вчинити зазначені дії, доказів відмови або ухилення відповідача від їх здійснення позивачем не надано.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № 922/373/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № 922/373/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № 922/373/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Медуниця О.Є.