УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20.07.2017Справа № 910/11725/17

Суддя Пукшин Л.Г., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Прикладні дослідження"

до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

про спонукання до виконання зобов"язань за договором

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява № 22-07/2017 від 14.07.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Прикладні дослідження» до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про спонукання до виконання зобов'язань за договором.

Розглянувши дану позовну заяву (вх. № суду 11725/17 від 18.07.17) та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Прикладні дослідження» підписана ОСОБА_1 (Представник за довіреністю), при цьому в позовній заяві відсутні посилання на конкретний доказ таких повноважень (індивідуально - визначений документ (номер, дата) з необхідним переліком повноважень), відповідно до якого має ОСОБА_1 бути визнана судом в якості "Представника позивача", яка має необхідні повноваження на вчинення підпису позовної заяви від імені позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Згідно вимог ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Приписами ст. 237 ЦК України визначається поняття та підстави представництва, відповідно до ч.ч 1, 3 якої представництвом є правовідношення , в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник від імені особи, яку він представляє, здійснює тільки певні юридичні дії внаслідок повноваження. Наявність у представника повноважень є обов'язковою умовою будь - якого представництва.

Документи, що посвідчують повноваження представників, і порядок їх оформлення визначаються ст. 28 ГПК України, відповідно до якої представниками юридичних осіб можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Довіреність відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Фактично до позовної заяви у якості додатків додана довіреність № 20-07/2017 від 07.07.20172017 (надалі за текстом - "Довіреність").

За змістом вказаної довіреності встановлено, що ОСОБА_1 уповноважено бути представляти інтереси підприємства в усіх органах державної влади. Для чого, ОСОБА_1 зокрема, має право подавати від імені підприємства листи, заяви, скарги з правом їх підпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суду порушує справи за позовними заявами і вирішує господарські спори у порядку позовного провадження (ч. 1 ст. 4-1 ГПК України).

Позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду.

Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

В той же час, заявами в розумінні ГПК України є: заява про залучення третіх осіб (ст. 27), заява про вжиття запобіжних заходів (ст.ст. 43-1, 43-3), заява про відновлення та продовження процесуальних строків (ст. 53), заява про забезпечення позову (ст. 66), заява про відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, про умови мирової угоди (ст. 78), заява про винесення додаткового рішення, ухвали (ст. 88), заява про роз"яснення, виправлення рішення, ухвали (ст. 89), заява про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами (ст. 113), заява про виправлення помилки в наказі, визання наказу таким, що не підлягає виконанню (ст. 117), заява про поновлення пропущеного строку для пред"явлення наказу до виконання (ст. 119), заява про видачу дубліката наказу (ст. 120), заява про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови (ст. 121), заява про поворот виконання рішення, постанови (ст. 122).

Враховуючи вищезазначене та приймаючи до уваги зміст наданих представнику ОСОБА_1 прав за довіреністю, суд приходить до висновку, що останньому надане право на підписання саме позовних заяв.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо підпису позовної заяви «Представником за довіреністю"ОСОБА_1 позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Прикладні дослідження» № 22-07/2017 від 14.07.2017.

Крім того, згідноз ч. 2 ст. 57 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Під вимогою розуміється матеріально правова вимога, тобто предмет позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

В силу п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 54 ГПК України саме позивачем визначається ціна позову та зміст позовних вимог.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Судом встановлено, що п. 2 прохальної частини позовної заяви містить вимоги про спонукання відповідача до виконання зобов'язань за договором банківського рахунку здійснюючи операції з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Тобто, заявником в порушення наведених вище норм процесуального права позивачем не зазначено чіткого змісту позовних вимог, що в свою чергу впливає на ціну позову, й відповідно сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а отже для забезпечення правильного та своєчасного вирішення господарського спору, при поданні позовної заяви до суду, сторони мають подавати всі докази, що необхідні для повного всебічного та об'єктивного розгляду справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявником не подано доказів, які входять в предмет доказування, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення судом дій по підготовці справи до розгляду передбачених ст. 65 ГПК України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.1,3, ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя Пукшин Л.Г.