Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" липня 2017 р. Справа № 906/368/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, керівник,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 15.05.2017,

ОСОБА_3, довіреність від 15.05.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Армапласт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форпласт-Укр"

про стягнення 1061300,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1061300,00 грн. заборгованості згідно договорів безпроцентної зворотної позики.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Стверджує, що у позивача були поважні причини пропуску строку на звернення до суду за захистом свого права, проте переривання строку позовної давності не було.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав заяву про застосування строку позовної давності. Вважає, що відсутні поважні причини пропуску позивачем строку на звернення до суду за захистом свого права, а також, відсутнє переривання строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Армапласт-КВК" (змінено назву на ТОВ "Армпласт" згідно протоколу №7 загальних зборів засновників від 20.09.2013) (позикодавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елкопласт Укр" (змінено назву на ТОВ "Форпласт-Укр" згідно протоколу позачергових загальних зборів №12.08-2 від 12.08.2014) (позичальник/відповідач) в період з 30.06.2011 по 08.10.2013 укладено договори безпроцентної зворотної позики. а саме:.

- договір безпроцентної зворотної позики від 30.06.2011 на суму 292000,00 грн.; від

- договір №17/08/12 безпроцентної зворотної позики від 17.08.2012 на. суму.47900,00 грн.)

- договір №26/07/13 безпроцентної зворотної позики від 26.07.2013 на суму 190000 грн.;

- договір №31/07/13 безпроцентної зворотної позики від 31.07.2013 на суму 200000 грн.;

- договір №20/09 безпроцентної зворотної позики від 20.09.2013 на суму 110000,00 грн.;

- договір №23/09/13 безпроцентної зворотної позики від 23.09.2013 на суму 80000,00 грн.;

- договір №26/09/13 безпроцентної зворотної позики від 26.09.2013 на суму 80000,00 грн.;

- договір №30/09/2013 безпроцентної зворотної позики від 30.09.2013 на суму 40000,00 грн.;

- договір №03/10/13 безпроцентної зворотної позики від 03.10.2013 на суму 240000,00 грн.;

- договір №08/10/2013 безпроцентної зворотної позики від 03.10.2013 на суму 68000,00 грн.

Зазначені договори є безоплатними, тобто сплата відсотків або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами позикодавцю не здійснюється (п.п. 1.2. договорів).

Згідно п.п. 2.1. та 2.2. договорів позикодавець зобов'язується передати позичальнику в користування грошові кошти у розмірі, який вказаний у п. 1.1 договору. Передача грошових коштів відбувається, шляхом перерахування їх на поточний рахунок позичальника. Позичальник в свою чергу зобов'язується повернути надану поворотну фінансову допомогу протягом трьох днів з моменту надіслання позикодавцем письмової вимоги про повернення грошових коштів вказаних у п.1.1 договору.

На виконання умов договорів позивач перерахував відповідачу обумовлену договорами суму позики.

В наслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами безпроцентної зворотної позики, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1061300,00 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків (а.с.32).

13.11.2013 за вих. №13 відповідачу направлено лист-вимогу щодо сплати 1061300,00 грн. заборгованості.

Оскільки відповідач заборгованість не сплатив. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані сторонами докази, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 частина 1 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За своєю правовою природою договори позики (надання зворотної фінансової допомоги), укладені за період 30.06.2011 по 08.10.2013 є договорами позики.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як визначається в ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зважаючи на вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 1061300,00 грн. основного боргу є обґрунтованими.

Водночас слід зазначити, що відповідачем 13.06.2017 подано суду заяву про застосування строків позовної давності.

Позивач в свою чергу заперечував проти доводів зазначеної заяви виходячи з наступного.

Як позивач зазначив поясненнях від 13.07.2017 в 2013 році TOB «Армапласт» дійсно направив вимогу TOB «Форпласт-Укр» (змінена назва TOB «Елкопласт-Укр» на підставі рішення загальних зборів учасників від 12.08.2014), але дана вимога боржником була проігнорована. В подальшому TOB «Армапласт» не звертався до суду з позов про стягнення боргу так, як TOB «Форпласт-Укр» (TOB «Елкопласт-Укр») знаходився в процесі ліквідації, і обов'язок щодо виплати сум та порядок першочерговості задоволення вимог кредиторами юридичної особи, що ліквідується був покладений на ліквідаційну комісію.

12.08.2014 TOB «Форпласт-Укр» (TOB «Елкопласт-Укр») згідно протоколу №12.08-1 позачергових загальних зборів учасників TOB «Елкопласт-Укр» прийняв рішення про припинення ліквідації Товариства у добровільному порядку, хоча дану інформацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було подано лише 21.04.2015.

Також на думку позивача, ще однією з поважних причин несвоєчасного звернення TOB «Армапласт» до суду з позовом про стягнення боргу з TOB «Форпласт-Укр» (TOB «Елкопласт-Укр») є те що, заборговані кошти були предметом дослідження в кримінальному провадженні № 0000, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювало СУ УМВС України в Житомирській області, і лише в 29.01.2015 було видано обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню.

Крім того грошове зобов'язання за договорами позики TOB «Форпласт-Укр» (TOB «Елкопласт-Укр») перед TOB «Армапласт» було зараховане відповідно до угоди про зарахування зустрічних вимог від 21.11.2013, згідно даної угоди TOB «Елкопласт-Укр» мало непогашене грошове зобов'язання перед TOB «Армапласт» за договорами позики, а TOB «Армапласт» грошове зобов'язання перед TOB «Елкопласт-Укр» згідно договорів купівлі-продажу транспортних засобів, дане грошове зобов'язання TOB «Армапласт» придбало за договором № 20/11 від 20.11.2013 про відступлення права вимоги, яке було відступлено директором TOB «Елкопласт-Укр». Даний договір оскаржувався ліквідатором TOB «Елкопласт-Укр», і лише 04.02.2015 року за рішенням Вищого господарського суду України було прийняте рішення щодо визнання договору недійсним.

Отже TOB «Армапласт» просив суд відмовити відповідачу в задоволенні заяви щодо застосування строків позовної давності .

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався, та, відповідно, у позивача виникло право на подання позову на третій день після відправлення (отримання) відповідачу претензії про повернення всієї суми позики в сумі 1061300,00 грн., тобто, в будь-якому випадку, з листопада 2013 року.

Відповідно трирічний строк позовної давності сплинув листопаді 2016 року.

Доводи ТОВ "Армапласт" щодо наявності поважних причин пропуску строку позовної давності суд не приймає до уваги, оскільки останні згідно діючого законодавства не є діями, що свідчать про переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позов позивачем подано до господарського суду Житомирської області 25.04.2017, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності стосовно позовних вимог в сумі 1061300,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.07.17

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.