ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

11 липня 2017 року Справа № 915/4/16

Кредитор: Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, 54030, м.Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24/2.

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю СТРОЙЕНЕРГОСНАБ, 54017, м.Миколаїв, пр. Леніна, 70.

Ліквідатор: ОСОБА_1, 54001, м.Миколаїв, вул. Садова, 1.

Суддя Василяка К.Л.

Представники:

від кредитора:

від банкрута: ОСОБА_2, дов. №1 від 01.11.2016р.

в судовому засіданні приймає участь:

Суть справи: про визнання грошових вимог в сумі 260841,32 грн. у справі про банкрутство ТОВ Стройенергоснаб.

Постановою суду від 02.02.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю СТРОЙЕНЕРГОСНАБ визнано банкрутом за ознаками ст. 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ліквідатором призначено голову ліквідкомісії ОСОБА_1

03 лютого 2016 року за №27871 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було опубліковано повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

12.04.2016р. було затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ СТРОЙЕНЕРГОСНАБ на загальну суму 332 103 623,27 грн.

27.07.2017р. до суду надійшла заява Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДВС у Миколаївській області з грошовими вимогами до банкрута в сумі 260841,32 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2016р. кредитору було надано строк для усунення виявлених недоліків сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі відповідно до приписів ч.1 ст. 24 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Кредитор виконав вимоги ухвали суду, надавши суду оригінал платіжного доручення №858 від 26.09.2016р. про сплату судового збору в сумі 2756,0 грн. за подання заяви про визнання грошових вимог до банкрута.

Згідно з нормами ч.2 ст. 24 вказаного Закону, якщо конкурсний кредитор усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду.

Ухвалою суду від 21.04.2017р. заяву кредитора було прийнято та призначено до розгляду на 11.07.2017р.

11.07.2017р. від ліквідатора до суду надійшов відзив, в якому він вказані грошові вимоги визнає частково в сумі 5519,04 грн. та, зважаючи на те, що вказані вимоги є конкурсними та заявленими з пропуском строку, передбаченого ч.3 ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», включає ці вимоги до шостої черги реєстру вимог кредиторів. Решту вимог в сумі 255322,28 грн. ліквідатор відхиляє з огляду на те, що вказані вимоги є податковими зобовязаннями (з орендної плати з юридичних осіб за квітень-грудень 2016 року та податку на нерухоме майно за 2016 рік), нарахованими органом ДПІ після 02.02.2016р. (після визнання боржника банкрутом) всупереч приписам ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Представник кредитора в судове засідання не зявився, заперечень на відзив ліквідатора не представив. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Розглянувши заяву кредитора та додані до неї матеріали, господарський суд встановив, що вказані вимоги є заборгованістю кредитора з: 1) орендної плати з юридичних осіб (18010600) згідно із податковим розрахунком земельного податку № від 19.02.2016р. за період з квітня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 225365,94 грн.; та 2) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості (18010400) згідно з податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 18.02.2015р. за 4 квартал 2015 року в сумі 5519,04 грн. та згідно із податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 19.02.2016р. за 1,2,3,4 квартали 2016 року в сумі 29956,36 грн.

В підтвердження заявлених вимог кредитором надано суду розрахунок податкової заборгованості на загальну суму 260841,32 грн., податкові декларації, подані боржником 18.02.2015р., 19.02.2016р. та 26.02.2016р. (а.с.6,10-15).

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до положень п.36.7 інформаційного листа Вищого господарського суду України, від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, що ліквідується власником, подаються безпосередньо до господарського суду та оплачуються судовим збором. Розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарським судом затверджується реєстр вимог кредиторів.

Згідно з приписами ч.6 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кредитор, вимоги якого визнані боржником чи господарським судом, має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів, визнаних боржником та розпорядником майна. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Частиною 3 статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», передбачено, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Із дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури закінчується технологічний цикл із виготовлення продукції і підприємницька діяльність банкрута завершується. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав. У банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів)), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі (Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - частина 1 статті 38)).

У межах повноважень, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника у визначений законом строк вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими (частина 2 статті 41 вказаного Закону).

Отже, наведеними нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підставою для нарахування земельного податку згідно з пунктом 286.1 статті 286 вказаного Кодексу є дані державного земельного кадастру.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Податкового кодексу України, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Кодексу).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою, чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Надані суду документи свідчать про те, що частина із нарахованої суми є конкурсною заборгованістю (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 4 квартал 2015 року в сумі 5519,04 грн.), яка виникла до порушення справи про банкрутство, а частина суми (орендна плата з юридичних осіб за період з квітня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 225365,94 грн. та податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1,2,3,4 квартали 2016 року в сумі 29956,36 грн.) - виникли після порушення справи про банкрутство та після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

В судовому засіданні представник ліквідатора зазначає, що ліквідатором помилково було подано податкову декларацію з плати за землю від 26.02.2016р. та податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 19.02.23016р. із визначенням сум даних податків без урахування норм ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та враховуючи виявлення такої помилки, ним будуть скориговані відомості до органу ДПІ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що грошові вимоги кредитора в сумі 5519,04 грн. підлягають визнанню та включенню з огляду на приписи ст.ст. 23, 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до шостої черги реєстру вимог кредиторів, як такі, що заявлені з пропуском строку для їх заявлення.

Грошові вимоги у загальній сумі 255322,28 грн. не підлягають визнанню, оскільки вказані вимоги не є поточними вимогами, а фактично є податком (обовязковим платежем), нарахованим після визнання боржника банкрутом, що суперечить приписам ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так як вказані вимоги не мають характеру поточних, тому що останні, виникли після прийняття постанови господарського суду про визнання боржника банкрутом, можуть бути заявлені лише за період до визнання боржника банкрутом.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 86 ГПК України, ст.ст. 23, 24, 38, 45, 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління державної фіскальної служби у Миколаївській області від 25.07.2016р. №1672/9/14-03-10-014 задовольнити частково.

2. Визнати грошові вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області в сумі 5519,04 грн. (VІ черга) та 2756,0 грн. судового збору (І черга). Зобовязати ліквідатора включити ці грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Стройенергоснаб».

3. Грошові вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області в сумі 255322,28 грн. відхилити.

4. Ухвалу надіслати на адресу кредитора, банкрута та ліквідатора.

Суддя К.Л. Василяка