ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 918/318/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут"

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне

про стягнення заборгованості в сумі 69 330 грн. 10 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 072Др-20-1216 від 30.12.2016 р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 17 липня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 травня 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне про стягнення заборгованості в сумі 69 330 грн. 10 коп., з яких 11 862 грн. 68 коп. 3% річних та 57 467 грн. 42 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 16 травня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/318/17, розгляд якої призначено на 29 травня 2017 року.

26 травня 2017 року від позивача на адресу суду надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

У судове засідання 29 травня 2017 року представник відповідача не з'явився, однак 29.05.2017 року від останнього надійшло клопотання (факсограма) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 29 травня 2017 року розгляд справи відкладено на 26 червня 2017 року.

У судове засідання 26 червня 2017 року представник відповідача не з'явився, однак 26.06.2017 року від останнього надійшло клопотання (факсограма) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 26 червня 2017 року розгляд справи відкладено на 17 липня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 17 липня 2017 року позовні вимоги підтримала.

Відповідач не забезпечив явку свого повноваженого представника у вказане судове засідання, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Суд вбачає, що відповідно до статті 75 ГПК України наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду позовної заяви без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданих представником позивача оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (як Постачальником) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Рівне (як Споживачем) був укладений договір №11410805М9DB046 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (надалі Договір), на підставі заяви приєднання №09420805М9А8026 від 01.01.2016 року.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Відповідно до п. 2.9 Договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Так, в січні-квітні 2016 року відповідачу поставлено природного газу на суму 342 821,78 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними Постачальником та визнається листом КЕВ м. Рівне від 16.08.2016 року №1555.

Відповідно до п. 2.9.4. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410805М90В046 від 01.06.2016 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Рівне, у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ.

У звязку з не підписанням Квартирно-експлуатаційним відділом м. Рівне направлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" актів приймання - передачі за січень - квітень 2016 року, Позивачем були встановлені обсяги постачання природного газу для КЕВ м. Рівне на підставі даних Оператора ГРМ та відповідно до п.12 Правил постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 06.11.2015 року № 2496:

- у січні 2016 року розподілено 20 815 (двадцять тисяч вісімсот пятнадцять) м. куб. природного газу, та відповідно встановлено обсяг постачання газу:

20,815 тис. куб.м. х 6 406,500 (ціна за 1000 куб.м. без урахування ПДВ, грн.) = 133 351,30 грн. (без урахування ПДВ, грн.) + 26 670,2600 (ПДВ. грн.), всього на суму 160 021,56 грн.

- у лютому 2016 року розподілено 13 712 (тринадцять тисяч сімсот дванадцять) м. куб. природного газу:

13,712 тис. куб.м. х 6 406,500 (ціна за 1000 куб.м. без урахування ПДВ, грн.) = 87 845,93 грн. (без урахування ПДВ, грн.) + 17 569,1900 (ПДВ. грн.), всього на суму 105 415,12 грн.

- у березні 2016 року розподілено 12 284 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) м. куб. природного газу:

12,284 тис. куб.м, х 6 406,500 (ціна за 1000 куб.м. без урахування ПДВ, грн.) = 78 697,45 грн. (без урахування ПДВ, грн.) + 15 739,4900 (ПДВ. грн.), всього на суму 94 436,94 грн.

- у квітні 2016 року розподілено 784 (сімсот вісімдесят чотири) м. куб. природного газу:

0,784 тис. куб.м. х 6 406,500 (ціна за 1000 куб.м. без урахування ПДВ, грн.) = 5 022,70 грн. (без урахування ПДВ, грн.) + 1 004,5400 (ПДВ. грн.), всього на суму 6 027,24 грн., що підтверджується актами надання послуг з розподілу природного газу Оператора ГРМ - ПАТ "Рівнегаз", підписаними повноважними особами та скріплені печатками.

Враховуючи, що відповідач у повному обсязі та своєчасно своїх зобов'язань з оплати поставленого газу не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 342 821,78 грн. заборгованості за поставлений природний газ згідно Договору № 11410805М9DB046 від 01.06.2016 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/940/16 від 22.09.2016 року позов задоволено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" 342 821 грн. 78 коп. боргу та 5 142 грн. 33 коп. судового збору.

За приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого газу виконав 26.04.2016 року, що підтверджується копією платіжного доручення №ЗРВ00017695 на суму 342 821 грн. 78 коп. (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір 3% річних становить 11 967 грн. 61 коп., при заявленому 11 862 грн. 68 коп.. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі 11 862 грн. 68 коп..

Суд здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір інфляційних втрат становить 57 428 грн. 46 коп., при заявленому 57 467 грн. 42 коп.. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка за розрахунком суду складає 57 428 грн. 46 коп..

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат в сумі 57 467 грн. 42 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 57 428 грн. 46 коп.. У решті позовних вимог у частині стягнення 3% річних в сумі 38 грн. 96 коп. відмовити.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне 3% річних в сумі 11 862 грн. 68 коп., інфляційних нарахувань в сумі 57 428 грн. 46 коп., що стверджуються матеріалами справи, є законними та обґрунтованими. У решті позовних вимог необхідно відмовити, а саме в стягненні 38 грн. 96 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 599 грн. 10 коп.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (33001, м. Рівне, вул. Чернишова, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33027, м. Рівне, вул. Білякова, 4, ) 11 862 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 68 коп. 3% річних, 57 428 (пятдесят сім тисяч чотириста двадцять вісім ) грн. 46 коп. інфляційних втрат та 1 599 (одна тисяча пятсот девяносто девять) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 38 грн. 96 коп. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19 липня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Білякова, 4);

3 - відповідачу рекомендованим (33001, м. Рівне, вул. Чернишова, 8).