ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" липня 2017 р.Справа № 924/540/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Анімаккорд Лтд., м. Нікосія, Республіка Кіпр

до дочірнього підприємства "Рітейл Вест", м. Ірпінь Київської області

про стягнення 64000,00 грн.

представники сторін та третьої особи не з'явилися

Рішення приймається 14.07.2017 р., оскільки в судовому засіданні 13.07.2017 р. оголошувалась перерва.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить захистити порушені шляхом піратства (розповсюдження об'єктів авторського права без дозволу правовласника) відповідачем виключні права позивача на наступні самостійні твори: персонаж "Маша" та персонаж "Медведь" шляхом стягнення суми компенсації, що становить 20 мінімальних заробітних плат на дату винесення рішення, еквівалент якої на дату подання позову становить 64000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що представником правовласника було зафіксовано факти розповсюдження продукції з використанням об'єктів авторських прав, які належать правовласнику, без дозволу останнього на реалізацію відповідних примірників творів (товару) в магазині відповідача. При цьому посилається на положення ст. ст. 1, 7-9, 14, 15, 17, 50-53 Закону України "Про авторське право і суміжні права", ст. ст. 19, 201, 421, 423, 424, 426, 431, 432, 438, 440, 699, 712 ЦК України, Закону України "Про міжнародне приватне право", п. п. 27, 42 постанови Пленуму ВГСУ №12 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", постанову Пленуму ВСУ №5 від 2010 р., Бернську конвенцію про охорону літературних і художній творів від 24.07.1971 р.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Крім того, у поясненнях (№13-07/17 від 13.07.2017 р.) звернув увагу на те, що виставлення до продажу товару, про яке відповідач зазначив у відзиві, є фактом розповсюдження обєкта авторського права. При цьому відповідно до ст. 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права, п. 42 постанови Пленуму ВС України № 5 від 2010 року суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Вважає, що доказом того, що товар зазначений у чеку, є рушник, фотокопія якого додана до позовної заяви, підтверджується відеофіксуванням, яке здійснювалось представником позивача. При цьому позивач не надавав дозволу відповідачу на реалізацію вказаних примірників творів (товару) в магазині відповідача.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у відзиві на позов проти позову заперечили. Посилаючись на положення ст. ст. 3, 418, 1166 ЦК України, ст. ст. 1, 11, 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", п. п. 51.2, 51.3 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", відповідач зазначає, що: рушник був придбаний відповідачем та виставлений до продажу, не підозрюючи про порушення прав третіх осіб, наміру порушувати чиїсь права у відповідача не було; не надано доказів неодноразового, тривалого порушення прав позивача та того, що таке порушення триває; не надано доказів, які б доводили, що товар, зазначений у чеку, є рушником, фотокопія якого додана до позовної заяви; сума отриманого доходу склала 49 гривень 80 коп.; позивачем не надсилалась вимога про повернення до попереднього стану. Про порушення права позивача відповідач дізнався лише з позовної заяви. Зауважує, що сума компенсації завищена та неспіврозмірна із нанесеними позивачу (на його думку) збитками, а порушення прав (якщо таке мало місце) відбулося не з вини відповідача.

З приводу заяви представника відповідача про продовження строку вирішення спору на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України суд, враховуючи особливості розгляду спору та матеріали справи, положення ч. 3 ст. 69 ГПК України, не вбачає підстав для її задоволення.

Повноважний представник третьої особи вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що ТОВ "Астерс Груп" згідно видаткової накладної № від 05.05.2017р. відвантажило ДП „Рітейл Вест в магазин „Фуршет рушник дит.велюр 691, штрих-код 1183993, в кількості 20 шт. за ціною 16,64 грн. на загальну суму 332,80 грн. Зазначені рушники придбані у ТОВ „Тераком компані згідно видаткової накладної №ТК-0000037 від 03.05.2017р. Твердження позивача про те, що саме рушники дит.велюр 691 штрих-код 1183993, придбані в магазині „Фуршет, містять зображення персонажів „Маша та Мєдвєдь з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша и Медведь вважає необґрунтованими, оскільки у фіскальному чеку відсутні посилання на цих персонажів і подані позивачем докази фото- та відеофіксування не можуть свідчити про те, що придбаний рушник містить зображення відповідних персонажів.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

10.12.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Медведь" (правовласник) та Анімаккорд Лтд (набувач) було укладено договір №ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "Маша та Ведмідь" та "Машині казки") (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає та відчужує набувачу виключне право у повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до термінів та визначень, наведених у договорі, аудіовізуальні твори - це спільно кольорові анімаційні серіали „Маша і Ведмідь та „Машині казки, російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(ви) анімаційних серіалів „Маша і Ведмідь та „Машині казки, та охоронювані елементи і об'єкти, які є складовою частиною серій, в тому числі графічне зображення, персонажі, музика і фонограми незалежно від того, чи названі зазначені елементи і об'єкти безпосередньо в додатках до цього договору.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє та гарантує, що правовласник є єдиним володільцем виключного права на аудіовізуальні твори та що після передачі/відчуження за актами передачі прав чи актами приймання-передачі виключне право на аудіовізуальні твори не буде закладено, під арештом та не буде обтяжене жодними іншими зобовязаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого характеру.

Згідно з п. 1.4 договору виключне право на аудіовізуальні твори передається та відчужується правовласником набувачеві у повному об'ємі для використання його будь-яким способом та у будь-якій формі згідно з умовами цього договору.

Виключне право на аудіовізуальні твори переходить від правовласника набувачу з дати підписання акта передачі прав (п. 1.5 договору).

Пунктом 1.7.1 договору передбачено, що до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром за всіма діючими ліцензійними договорами (перерахованими у відповідному додатку до цього договору), укладеними правовласником щодо аудіовізуальних творів, право на яке підлягає передачі за цим договором. Правовласник зобов'язується у найкоротший строк повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав за діючими ліцензійними договорами.

Відповідно до п. 2.1 договору в якості відшкодування за відчуження виключного права на аудіовізуальні твори в рамках цього договору, набувач виплачує правовласнику суму, у строки і спосіб оплати, зазначені у відповідному додатку до договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів „Маша і Медведь" і „Машині казки", графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Згідно з п. 7.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом усього строку дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації строку дії виключного права за застосованим правом.

У решті питань, непередбачених цим договором, сторони керуються діючим законодавством Кіпру (п. 10.1 договору).

Відповідно до додатку № 1 від 10.12.2014 р. до договору №ММ-2 від 10.12.2014 р. сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуальних творів „Маша і Ведмідь і „Машині казки, права на які підлягають відчуженню згідно з договором.

У додатку №2 від 01.01.2015 р. до договору №ММ-2 від 10.12.2014 р. сторони погодили передачу набувачеві прав та зобов'язань за відповідними ліцензійними договорами, укладеними правовласником до підписання договору.

У додатку №3 від 01.01.2015 р. до договору №ММ-2 від 10.12.2014 р. сторонами узгоджено суми авансів (мінімальні гарантії) за виконання аудіовізуальних творів, які були отримані правовласником від відповідних ліцензіатів на підставі відповідних ліцензійних договорів, укладених правовласником до 01.01.2015 р.

30.04.2015 р. сторони договору уклали додаткову угоду до договору №ММ-2 про відчуження виключних прав на аудіовізуальний твір (анімаційний серіал „Маша і Медведь) від 10.12.2014р., у якій домовились, що серії аудіовізуальних творів і матеріали до них відповідно до п. п. 4.1 та 4.2 договору будуть передані набувачеві, і виключне право на них відчужене в повному об'ємі згідно з п. 1.1.1 договору не пізніше 30.09.2015 р.

Крім того, між ТОВ „Маша і Медведь та Компанією „Анімаккорд Лтд підписано акт передачі прав №1 від 01.01.2015 р., акти прийому-передачі №3 від 30.04.2015 р., №4 від 01.07.2015 р., відповідно до яких правовласник передав набувачу виключне право в повному обсязі на серії з 14 по 26, з 30 по 47 аудіовізуального твору „Маша і Медведь, на серії з 1 по 26 аудіовізуального твору "Машині казки", матеріали до серій 50, 51 аудіовізуального твору "Маша і Ведмідь").

У п. 4 акта передачі прав №1 від 01.01.2015 р. зазначено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальні твори "Маша і Медведь" і "Машині казки", вказані в п. 2 і п. 3 вище, правовласник передав набувачу в повному об'ємі виключні права на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуального твору, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів та їх окремих серій, перерахованих в п. 2 і п. 3 вище, графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Як зазначає позивач, 09.05.2017 р. у магазині „Фуршет за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Гагаріна, 42/1 було здійснено продаж (реалізацію, розповсюдження) контрафактного товару дитячих рушників з використанням зображень персонажів "Маша" та "Медведь" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Факт розповсюдження контрафактної продукції підтверджується товарним чеком №0310 від 09.05.2017 р. на суму 49,80 грн. (ДП „Рітейл Вест, м. Камянець-Подільський, вул. Гагаріна, 42/1, магазин „Фуршет з кафетерієм), квитанцією Приватбанку, що видана платіжним терміналом "Фуршет" за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Гагаріна, 42.

Представником позивача було здійснено відеофіксацію факту придбання в магазині „Фуршет ДП „Рітейл Вест дитячих рушників з використанням зображень персонажів "Маша" та "Медведь".

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що зображення персонажів „Маша та „Ведмідь незаконно використовується відповідачем, без відповідного дозволу Анімаккорд Лтд, яке є власником виключних прав в повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Ведмідь, в тому числі і на персонаж „Маша та „Медведь, який в силу ст. 9 Закону України „Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір.

З врахуванням того, що відповідач без належного дозволу здійснив незаконне використання персонажів "Маша" і "Ведмідь", чим вчинив порушення майнових авторських прав Анімаккорд Лтд, позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення 64000,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

При цьому згідно з ч. 1, 2 статті 13 названого Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Право на судовий захист прав інтелектуальної власності є конституційним правом кожної особи (статті 54, 55 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Згідно до статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайд-фільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно зі статтею 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 445 ЦК України встановлено, що автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 7 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором.

Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно до статті 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України „Про авторське право і суміжні права автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково.

Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: 1) позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем; 2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України „Про авторське право і суміжні права при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Як убачається з матеріалів справи, 10.12.2014 року між ТОВ „Маша и Медведь" (правовласник) та Анімаккорд Лтд (набувач) укладено договір №ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали „Маша і Медведь" і „Машині казки"), згідно якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно з п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобов'язується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів „Маша і Мєдвєдь" і „Машині казки", графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком № 1 до договору від 10.12.2014 року № ММ-2 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів „Маша і Медведь" і „Машині казки" та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Факт передачі прав підтверджується відповідним актом №1 від 01.01.2015 до договору про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (серіал "Маша та Медведь" та "Машині казки") № ММ-2 від 10.12.2014 р.

Тобто позивач є власником виключних прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Медведь", в тому числі персонажі "Маша" та "Медведь".

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що 09.05.2017 р. у магазині „Фуршет, що знаходиться за адресою: м. Камянець-Подільський, вул. Гагаріна, 42/1, було здійснено продаж (реалізацію, розповсюдження) контрафактного товару двох дитячих рушників з використанням зображень персонажів "Маша" та "Медведь" з аудіовізуальних творів - мультиплікаційних серіалів „Маша і Медведь та „Машині казки. Загальна вартість придбаних товарів становить 49,80 грн.

На підтвердження розповсюдження в магазині „Фуршет, що знаходиться за адресою: м. Камянець-Подільський, вул. Гагаріна, 42/1, господарську діяльність в якому здійснює відповідач, товару - двох дитячих рушників, на кожному з яких зображені персонажі - "Маша" та "Медведь", що є об'єктами права інтелектуальної власності позивача, позивачем надано суду завірені належним чином копії товарного чеку від 09.05.2017 р., квитанції Приватбанку, що видана платіжним терміналом "Фуршет" за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Гагаріна, 42, фотокопії придбаних рушників із зображенням персонажів "Маша" та "Медведь" (рушники надано для огляду в судовому засіданні) та диск з відповідним записом придбання рушників.

За твердженнями позивача, вказаними діями відповідач порушив виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальні твори „Маша и Медведь" та „Машині казки", зокрема на його складові частини, якими є персонажі „Маша" та "Медведь", у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача компенсації за порушенням майнових прав суб'єкта авторського прав у заявленому до стягненні розмірі 64000 грн.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

У ст. 1 вказаного Закону зазначено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми це примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Дослідивши додані до матеріалів справи документи, на які позивач посилається в якості доказів, які підтверджують його вимоги, суд доходить висновку, що відповідач, здійснюючи в магазині "Фуршет", який знаходиться за адресою: м. Камянець-Подільський, вул. Гагаріна, 42/1, господарську діяльність розповсюдив товар - два рушники, на кожному з яких зображено персонажів „Маша" та "Медведь" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Медведь", без дозволу позивача, чим порушив виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Медведь", зокрема, на персонажі „Маша" і "Медведь".

Матеріали справи не містять доказів надання позивачем відповідачу дозволу на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", ні його персонажів; між сторонами не укладалось жодних договорів на використання зазначених персонажів.

При цьому посилання відповідача та третьої особи на недоведення позивачем придбання контрафактного товару саме в магазині, у якому здійснює господарську діяльність відповідач, спростовуються наданими в матеріали доказами (товарний чек від 09.05.2017 р., квитанція Приватбанку, видана платіжним терміналом "Фуршет", придбані рушники із зображенням персонажів "Маша" та "Медведь" за кодом товару 691, штрихкодом 1183993, відеофіксація), які оцінюються судом у їх сукупності та взаємозв'язку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 ЦК України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Підпунктом „а" ч. 1 ст. 50 Закону встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до п. „г" ч. 1 ст. 52 Закону при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом „г" ч. 2 ст. 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом „г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до підпункту 51.2 п. 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Згідно з підпунктом 51.3 п. 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог в залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Як убачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 64000,00 грн. компенсації за порушення авторського права на твір (за використання персонажів „Маша та „Медведь).

Однак судом враховується, що положення ЦК України та Закону України „Про авторське право і суміжні права" не ставлять розмір компенсації у залежність, зокрема, від кількості зафіксованих фрагментів аудіовізуального твору та персонажів, а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права (правова позиція, викладена у постанові ВГСУ від 09.08.2016 р. у справі №910/31626/15).

Певні обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат).

Враховуючи встановлення факту порушення відповідачем виключних майнових авторських прав позивача, з метою застосування судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає, що позовні вимоги Анімаккорд Лтд про стягнення компенсації підлягають задоволенню частково - в розмірі 32000 грн., що становить мінімальний розмір компенсації, визначений ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та відповідає характеру, обсягу порушення, розміру доходу, отриманого відповідачем при реалізації товару із зображенням персонажів "Маша" та "Медведь".

Посилання відповідача про придбання товару в третьої особи суд оцінює критично з огляду на положення п. 27 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", відповідно до якого особа, яка розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи обставини справи та подані докази у їх сукупності, вищезазначені положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 32000,00 грн. компенсації. У решті позовних вимог потрібно відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 33, 43, 49, 82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Анімаккорд Лтд., м. Нікосія, Республіка Кіпр до дочірнього підприємства "Рітейл Вест", м. Ірпінь Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп", м. Ірпінь Київської області про стягнення 64000,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Рітейл Вест", Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, кім. 5 (код 38733983) на користь Анімаккорд Лтд., м. Нікосія, Республіка Кіпр, 1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, ОСОБА_1, будинок 6, корпус С, 7 поверх, офіс 703 (реєстраційний номер НЕ 244451) 32000,00 грн. (тридцять дві тисячі гривень 00 коп.) компенсації, 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ.

Повне рішення складено 14.07.2017 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 4 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 45, оф. 100), 3 - відповідачу (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, кім. 5). 4 - третій особі (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, к. 6). Всім рек. з пов про вручення.