КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2017 р. Справа№ 910/20161/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Куксова В.В.

За участю представників:

Від позивача: Агєєв Н.В. - представник;

Від відповідача: Коновалов С.В. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017

у справі № 910/20161/16 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна"

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна" про витребування з незаконного володіння належне Товариству з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" на підставі договору поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011 року вентиляційне обладнання згідно Переліку обладнання ТОВ "ТТ-Буд", яке знаходиться у незаконному володінні ТОВ "ГЕА-Україна" та не передано за договором на загальну суму 281 823, 05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч п. 5.1.2. договору поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011 року не було поставлено позивачу обладнання після закінчення встановленого строку, а тому належне позивачеві обладнання, яке зазначене у Додатку № 1 до позову на суму 281 823, 06 грн. без належних правових підстав перебуває у чужому незаконному володінні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 по справі №910/20161/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 по справі № 910/20161/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2017 поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.03.2017.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 № 09-53/1296/17, у зв'язку із перебування суддів Станік С.Р. та Тищенко А.І., які не є головуючими суддями (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20161/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" у справі № 910/20161/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Станік С.Р. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" до провадження у визначеній колегії та призначено до розгляду на 18.05.2017.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 № 09-53/1924/17, у зв'язку із перебування судді Станіка С.Р. який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20161/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" у справі №910/20161/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" у визначеному складі суддів.

В судовому засіданні 18.05.2017 уповноважені представники позивача та відповідача надали пояснення стосовно предмету спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" відкладено на 15.06.2017.

В судовому засіданні 18.05.2017 уповноважені представники позивача та відповідача надали свої пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.06.2017.

В судовому засіданні 15.06.2017 оголошено перерву на 22.06.2017.

21.06.2017 та 22.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшли пояснення по справі, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

22.06.2017 в судовому засіданні представником позивача було подано супровідний лист з матеріалами для долучення до справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 29.06.2017.

В судовому засіданні 29.06.2017 повноважені представники позивача та відповідача надали свої пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" відкладено на 13.07.2017.

11.07.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло доповнення до пояснення по справі від 21.06.2017.

Розпорядженням начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 № 09-53/2674/17, у зв'язку із перебування судді Михальської Ю.Б., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20161/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" у справі №910/20161/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Куксова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" прийнято до провадження у визначеному складі суду.

13.07.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 13.07.2017, представник позивача надав пояснення по суті спору, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні, призначеному на 13.07.2017, представник відповідача надав пояснення по суті спору, та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд", рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТТ - Буд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕА-УКРАЇНА" було укладено Договір поставки № 28/07-11/2, за умовами якого продавець зобов'язався придбати і поставити вентиляційне обладнання на умовах і в термін, визначені Договором, а покупець - прийняти його і сплатити на умовах і в терміни, визначені цим Договором.

Пунктом 1.2 договору було визначено найменування обладнання (кількість, асортимент), підлягаючого поставці, наведено у специфікації (Додаток №1) є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору обладнання поставляється покупцеві на умовах DDP-KIEV (Incoterms 2000) за цінами, зазначеними у специфікації Додатка № 1, що є невід'ємною частиною договору, обладнання відпускається покупцеві зі складу продавця за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 24.

Згідно із пунктом 4.1 Договору загальна вартість обладнання, що поставляється, складає 819 355, 68 грн. в тому числі ПДВ 20%: 136 559, 28 грн.

Пунктом 5.1 договору обладнання підлягає поставці на умовах даного Договору в наступні терміни:

позиції 4-8, 10-14 у специфікації обладнання (додаток №1) - до 11 тижнів, починаючи з моменту надходження оплати, передбаченої п.6.2.1 даного договору, на рахунок Продавця;

позиції 1-3,9 у специфікації обладнання (додаток №1) - до 21 тижнів, починаючи з моменту надходження оплати, передбаченої п.6.2.3 даного договору, на рахунок Продавця.

Відповідно до пункту 5.2 договору у разі затримки передоплати Покупцем, Продавець має право затримати поставку на термін затримки платежу. Продавець має право на дострокову поставку обладнання за даним Договором, при цьому Покупець зобов'язаний прийняти обладнання на загальних умовах.

Згідно із п. 6.2 договору покупець виконує розрахунок в наступному порядку:

6.2.1. передплату в розмірі 50% від вартості обладнання (позиції 4,10,12 у специфікації обладнання) даного Договору, що складає 117 675,64 грн. (з ПДВ), шляхом перерахунку даної суми на рахунок Продавця на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання даного Договору;

6.2.2. остаточну оплату в розмірі 50% від вартості обладнання (позиції 4,10,12 у специфікації обладнання) даного Договору, що складає 117 675,64 грн. (з ПДВ), шляхом перерахунку даної суми на рахунок Продавця на протязі 3-х банківських днів з моменту письмового повідомлення Покупця про поставку обладнання на склад Продавця за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 24;

6.2.3. передплату в розмірі 50% від вартості обладнання (позиції 1-3,5-9,11,13,14 у специфікації обладнання) по Договору, що складає 292 002,20 грн. (з ПДВ), шляхом перерахунку даної суми на рахунок Продавця;

6.2.4. остаточну оплату в розмірі 50% від вартості обладнання (позиції 4, 10, 12 у специфікації обладнання) даного Договору, що складає 292 002,20 грн. (з ПДВ), шляхом перерахування на рахунок Продавця на протязі 3-х банківських днів з моменту письмового повідомлення Покупця про поставку обладнання на склад Продавця за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 24.

Пунктом 7.2 договору визначено, що документами, які підтверджують передачу обладнання є накладна, виписана при наданні доручення, а також акт прийому - передачі обладнання.

Додатком №1 до договору поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011 сторони визначили найменування, кількість, ціну, загальну суму договору.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на виконання умов договору поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011 ТОВ "ТТ-Буд" здійснило оплату у розмірі 409 677, 00 грн. відповідно до платіжного доручення № 188 від 27.07.2011 та у розмірі 268 766, 00 грн. відповідно до платіжного доручення № 668 від 17.10.2011.

24.01.2012 листом № 024/01 відповідач повідомив позивача, що на виконання умов договору була здійснена остаточна поставка вентиляційного обладнання (позиції № 1, 2, 3, 9) на склад за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 24, у зв'язку з чим просив позивача здійснити оплату вартості обладнання у строк не пізніше 06.02.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Господарського суду Одеської області від 04.06.2013 у справі № 916/729/13, з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна" було стягнуто заборгованість у розмірі 140 911,53 грн., пеню у розмірі 10 313,88 грн., 3% річних у розмірі 5 664,00 грн., збитки у розмірі 9 000,00 грн.

Позивачем на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2013 року у справі № 916/729/13 було перераховано відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 176 737,82 грн., з яких - 140 911,53 грн. заборгованості, що підтверджується меморіальним ордером № 320 від 24.06.2014.

Тобто, позивачем на виконання умов Договору поставки №28/07-11/2 від 27.07.2011 було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна" грошові кошти у загальному розмірі 819 355,69 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що ТОВ "ТТ-Буд" було отримано обладнання за Договором на загальну суму лише 537 532, 63 грн. за накладною № 144 від 09.11.2011, а вентиляційне обладнання, яке перейшло у власність ТОВ "ТТ-Буд" на суму 281 823, 06 грн. до теперішнього часу знаходиться у володінні ТОВ "ГЕА-Україна".

Позивачем 18.04.2016 на адресу відповідача було надіслано претензію № 1804/3/16 з вимогою виконати пункти 3.1, 3.2 договору поставки №28/07-11/2 від 27.07.2011 та сплатити пеню у розмірі 64 286,54 грн., що підтверджується накладною № 12496 від 18.04.2016, проте вона була залишена без відповіді і виконання.

Таким чином, спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідачем всупереч пункту 5.1.2. договору поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011 не було поставлено позивачу обладнання після закінчення встановленого строку, а тому належне позивачу обладнання, яке зазначене у Додатку № 1 до договору на суму 281 823, 06 грн. до теперішнього часу без належних правових підстав перебуває у чужому незаконному володінні відповідача, що згідно вимог статті 387 Цивільного кодексу України є підставою для витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Віндикаційними позовами захищається правомочність володіння, що належить власникові або іншій особі, яка отримала право володіння річчю на законній підставі( у тому числі на підставі договору, який не визнано недійсним).

Згідно із частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 3 цієї статті визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини 3 статті 397 ЦК України незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем в суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як доказ наявності у позивача права власності на спірне майно, а саме вентиляційне обладнання на суму 281 823, 06 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" надало до суду першої інстанції:

- копію договору поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011 з Додатками;

- Лист Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна" № 024/01 від 24.01.2012 про остаточну поставку вентиляційного обладнання;

- копія платіжного доручення № 188 від 27.07.2011 на суму 409 677, 84 грн.;

- копія платіжного доручення № 668 від 17.10.2011 на суму 268 766, 32 грн.;

- Претензію № 1804/3/16 від 18.04.2016;

- меморіальний ордер № 320 від 09.07.2014 на суму 176 737, 82 грн. на виконання рішення у справі № 916/729/13;

- накладна № 144 від 09.11.2011;

- оборотно-сальдову відомість по рахунку № 631 за січень 2011 року;

- Акт приймання-передачі обладнання за Договором № 28/07-11/2 від 27.07.2011 від 20.10.2016 підписаний покупцем із зауваженням.

Статтею 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а переданням майна вважається момент вручення його набувачеві.

Відповідно до пункту 7 договору поставки № 28/01-11/2 від 27.07.2011, прийом обладнання за кількістю та якістю проводиться у відповідності з вимогами чинного законодавства України, умов договору та документами, що підтверджують передачу обладнання, якими є накладна, виписана при наданні доручення, а також акт прийому-передачі обладнання.

Тобто, перехід права власності на зазначене в позові обладнання не відбувся.

Проте, позивачем не надано жодних доказів того, що вказаний акт дійсно було надіслано на адресу відповідача або отримано ним особисто.

Крім того, слід наголосити, що не може бути кваліфікованим як віндикаційний і ґрунтуватися на ст. 387 ЦК України позов про передання речі, якщо обов'язок передати її ґрунтується на договорі. При відмові відчужувача передати набувачеві відповідно до договору індивідуально визначену річ, набувач вправі пред'явити не віндикаційний позов, а позов про відібрання речі у відчужувача і про передання її набувачеві (ст. 620 ЦК України).

Згідно із статтею 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, кредитор, який першим пред'явив позов.

Внаслідок укладення договору поставки 28/07-11/2 від 27.07.2011 між сторонами відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодиксом.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати розділ 3 ЦК України а саме ст. 712 за договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін. (ч. 2 ст. 712).

З наявних в матеріалах справи доказів, вбачається що спір по вищевказаному договорі було вирішено Господарським судом міста Києва у справі №910/9632/16 яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна" відмовлено повнісю.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно із статтею 35 ГПК України, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'зку із чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Нормами статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 2842/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому разі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі №910/9632/16 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення в тому числі і у даній справі, не можуть суперечити, оскільки рішення №910/9632/16 набрало законної сили.

Доказом пред'явлення позивачем саме віндикаційного позову за статтею 387 ЦК України є і те, що в апеляційній скарзі жодного посилання на статтю 620 ЦК України, тоді як чітко і неодноразово апелянт посилається на статтю 387 ЦК України.

Стосовно підстав позовних вимог, слід відзначити, що в позовній заяві позивач посилається на цілу низку статтей, а саме 317, 319, 321, 334, 387, 509, 525, 526, 620, 664, 665 ЦК України.

Проте колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що всі статті на які посилається та просить застосувати позивач без конкретизації, є різними за своєю правовою природою, а тому неможуть регулювати відносини щодо поставки товару.

Що стосується, розгляду заявлених відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт спливу позовної давності для звернення з даним позовом підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 по справі № 910/9632/16, даним рішенням було встановлено, що позов ТОВ "ТТ-Буд" до ТОВ "ГЕА-Україна" про зобовязання виконати обов'язок за договором поставки № 28/07-11/2 від 27.07.2011, яке не оскаржене та набрало законної сили.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕА-Україна" слід відмовити, у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТ-Буд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі № 910/20161/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/20161/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

В.В. Куксов