ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.07.2017 Справа № 920/440/17

Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І., при секретарі судового засідання Молодецькій В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» № 409 від 21.06.2017 року про розстрочку виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.06.2017 року у справі № 920/440/17 та матеріали зазначеної справи,

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», м. Суми,

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант», м. Конотоп Сумської області,

про стягнення 2109101,36 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю № 30/113 від 30.12.2016,

відповідача не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.06.2013 року у справі № 920/440/17 вирішено: позов задоволено частково, стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» 1880180,36 грн. основного боргу, 67215,13 грн. інфляційних втрат, 12523,89 грн. 3 % річних, 56892,73 грн. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 31636,52 грн.; провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 35396,52 грн. припинити; у задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

29.06.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» № 409 від 21.06.2017 року у справі № 920/440/17 про розстрочку виконання судового рішення, в якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.06.2017 року у справі № 920/440/17 в частині стягнення на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» 1880180,36 грн. основного боргу та затвердити наступний графік виконання рішення:

1) липень 2017 року - 65000,00 грн.;

2) серпень 2017 року - 65000,00 грн.;

3) вересень 2017 року - 65000,00 грн.;

4) жовтень 2017 року - 65000,00 грн.;

5) листопад 2017 року - 65000,00 грн.;

6) грудень 2017 року - 65000,00 грн.;

7) січень 2018 року - 65000,00 грн.;

8) лютий 2018 року - 65000,00 грн.;

9) березень 2018 року - 65000,00 грн.;

10) квітень 2018 року - 65000,00 грн.;

11) травень 2018 року - 65000,00 грн.;

12) червень 2018 року - 65000,00 грн.;

13) липень 2018 року - 65000,00 грн.;

14) серпень 2018 року - 65000,00 грн.;

15) вересень 2018 року - 65000,00 грн.;

16) жовтень 2018 року - 65000,00 грн.;

17) листопад 2018 року - 65000,00 грн.;

18) грудень 2018 року - 65000,00 грн.;

19) січень 2019 року - 65000,00 грн.;

20) лютий 2019 року - 65000,00 грн.;

21) березень 2019 року - 65000,00 грн.;

22) квітень 2019 року - 65000,00 грн.;

23) травень 2019 року - 65000,00 грн.;

24) червень 2019 року - 65000,00 грн.;

25) липень 2019 року - 65000,00 грн.;

26) серпень 2019 року - 65000,00 грн.;

27) вересень 2019 року - 65000,00 грн.;

28) жовтень 2019 року - 65000,00 грн.;

29) листопад 2019 року - 60180,36 грн., всього 1880180,36 грн.

В обґрунтування вищезазначеної заяви про розстрочку виконання судового рішення відповідач зазначає, що підприємство наразі перебуває у скрутному фінансовому становищі, діяльність підприємства є збитковою, що підтверджується звітом про фінансовий стан за І квартал 2017 року та звітом про фінансові результати за І квартал 2017 року, з яких вбачається, що валовий збиток підприємства за І квартал 2017 року становить 5756000,00 грн. Відповідач вказує, що обсяг дебіторської заборгованості підприємства станом на 21.06.2017 року складає 10862,00 грн., з яких: 8284,60 грн. це категорія боржників «населення», обсяг кредиторської заборгованості підприємства складає 26066,50 грн., в т.ч. 13183,40 грн. перед ПАТ НАК «Нафтогаз», фінансові результати за період з січня по травень 2017 року складає 6221,10 грн. збитку, коштів на рахунку 87,80 грн. (а.с. 110).

Представник відповідача у зазначеній заяві також зазначає, що стягнуті з ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» на користь позивача 67215,13 грн. інфляційних втрат, 12523,89 грн. 3 % річних, 56892,73 грн. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 31636,52 грн. зобовязується сплатити негайно у добровільному порядку після набрання рішенням законної сили. Однак, сплатити водночас 1880180,36 грн. основного боргу підприємство через скрутний фінансовий стан не має можливості. Проаналізувавши фінансові можливості та враховуючи інтереси ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» Комунальне підприємство «Теплогарант» має можливість сплачувати щомісячно в рахунок погашення основного боргу 65000,00 грн. протягом 29 місяців до повного погашення заборгованості. З урахуванням оплат, які з рахунків зі спеціальним режимом користування ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» надходять на рахунок позивача з призначенням платежу «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання Постанови НКРЕКП про встановлення нормативу (%) перерахування коштів, основний борг буде погашено достроково.

На виконання згаданого рішення Господарським судом Сумської області видано наказ про примусове виконання рішення суду за № 920/440/17 від 30.06.2017 року.

Представником позивача подано до суду заперечення № 30/440-2/05.07 від 05.07.2017 року в якому просить відмовити у задоволенні вищевказаної заяви у повному обсязі, оскільки обєктивних причин, які б свідчили про реальну неможливість сплатити боржником (відповідачем) заборгованість перед позивачем останнім не наведено, тому відсутні підстави для задоволення заяви про розстрочення судового рішення.

До суду від відповідача ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» надійшло клопотання (факс) № 444 від 04.07.2017 року про розгляд заяви про розстрочення виконання рішення суду без участі представника у звязку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні.

Згідно статті 124 Конституції України та статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За приписом частин другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обовязковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 у справі «ОСОБА_3 проти України» зазначається, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як випливає з частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

У пункті 10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 розяснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У звязку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права Позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і Позивача.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.

Позивач у своєму запереченні вказує, зокрема на те, що на сьогодні ПАТ «НАК «Нафтогаз України» предявлені до ПАТ «Сумигаз»: позов про стягнення 2950308,74 грн., із них 1968949,10 грн. - пені, 143731,50 грн. 3 % річних та 837628,14 грн. - інфляційних втрат від простроченої суми за неналежне виконання умов договору № 03/100/13-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року (справа № 920/198/16); позов про стягнення 6259554,82 грн., із них 1477712,61 грн. пені, 727493,57 грн. 3 % річних та 4054348,64 грн. - індекс інфляцій від простроченої суми за неналежне виконання умов договору № 03/180/13-Н на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року (справа № 920/199/16); позов про стягнення 11156248,16 грн., із них 1850958,40 грн. 3 % річних та 9305289,76 грн. - інфляційних втрат від простроченої суми за неналежне виконання умов договору № 03/110/13-ПР на купівлю-продаж природного газу від 31.01.2013 року (справа № 920/200/16).

Як вбачається із змісту заяви про розстрочку виконання судового рішення у даній справі, заявник посилається на важкий фінансовий стан та відсутність у нього коштів. В обґрунтування цього заявник подав звіт про фінансовий стан ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» на 21.06.2017 року, проте з наведених у заяві доводів не можна дійти висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки доказів на підтвердження виняткових обставин у боржника, що ускладнюють виконання рішення суду, подано не було. Посилання ж відповідача на незадовільний фінансовий стан, за змістом статті 121 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для розстрочки виконання рішення.

У свою чергу довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Боржник не надав доказів неможливості виконання рішення суду, а сам звіт про фінансовий стан ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» на 21.06.2017 року, та графік погашення заборгованості, не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду. Також не було подано до суду виписок про стан рахунків, які є належними доказами відсутності грошових коштів у необхідній кількості або ж доказів загрози банкрутства.

У свою чергу, позивач також має певні зобовязання перед державою та контрагентами. Позивач здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах території міста Суми, Сумської області та села Мойка Краснокутського району Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації на підставі ліцензії на розподіл природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ, виданої за рішенням НКРЕКП № 814 від 19.06.2017 року.

Позивач зазначає, що на території Сумської області відповідну ліцензію на розподіл природного, нафтового газу має лише ПАТ «Сумигаз». Здійснюючи відповідну діяльність щодо розподілу природного газу Товариство зобовязано забезпечувати безперебійне та безаварійне надання послуг, утримувати газові мережі, споруди на них, систему газопостачання та газифікації в належному стані.

Відповідно до Статуту позивача предметом діяльності якого, зокрема, є: надання послуг з розподілу природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ; розподіл природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ; створення, технічне обслуговування і експлуатація газових мереж, споруд, обладнання і приладів для газопостачання природного і скрапленого газу; виконання ремонтів газопроводів, газових приладів і пристроїв; локалізація і ліквідація аварійних ситуацій.

Основними джерелами фінансування є кошти отримані саме від розподілу природного газу, які обмежені складовими тарифів на транспортування газу розподільними трубопроводами «компенсація по ВТВ» та «прибуток». Відтак єдиним джерелом коштів на потреби, що не передбачені чинними тарифами, є прибуток очищений від податку на прибуток та за мінусом коштів, що мають бути спрямовані на капітальні інвестиції.

Позивач вказує, що відповідно до частини першої статті 6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Враховуючи вищезазначене, субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території (ПАТ «Сумигаз» - на території Сумської області) зобовязані в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних, так і загальнобудинкових, що забезпечить 100 % облік спожитого природного газу населенням. При цьому у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення частини першої статті 6 Закону).

На сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу.

Позивач зазначає, що на сьогодні, залишається без обліку категорія споживачів (населення), які використовують природний газ тільки для приготування їжі.

Основні проблемні питання щодо запровадження індивідуального обліку у абонентів (населення) тільки з газовою плитою, а саме: висока загальна вартість встановлення індивідуального обліку (більше 4,6 млрд. грн.); великі терміни встановлення індивідуального обліку - більше 10 років (при встановленні по 280 тис. лічильників газу в рік наявними на сьогодні бригадами); Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» - зобовязує забезпечити 100 % облік до 01.01.2018 року - 2 роки (необхідно буде встановити по 1 млн. 400 тис лічильників на рік та передбачити додатково в тарифах по 2 млрд. грн. на рік).

Враховуючи зазначене, з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу, позивачем з 01.10.2015 року провадяться заходи щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу.

Загальна планова сума програми встановлення будинкових лічильників газу в період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року всього становить по Україні близько 776 млн. грн., що в результаті 100 % її виконання забезпечить облік усіх абонентів і на території Сумської області, що використовують газ тільки для приготування їжі (тільки газова плита). Забезпечення 100 % обліку природного газу у населення є пріоритетним заходом галузі, і також чітко регламентовано положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Заходи зі встановлення будинкових лічильників (із зазначенням адрес будинків) та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду у даній справі, господарський суд дійшов висновку, що обставини, на які відповідач посилається в її обґрунтування, не є тими обставинами, з якими закон повязує можливість вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду.

Крім того, відповідач не довів суду, як того вимагає стаття 121 Господарського процесуального кодексу України, що в даному випадку мають місце виняткові обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк, а також, що у відповідача як юридичної особи (ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант») є такі обставини, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Поряд з цим відповідач, зазначивши у своїй заяві, що інфляційні, річні, пеню та витрати по сплаті судового збору, що загалом складають суму 168268,27 грн., він зобовязується сплатити негайно у добровільному порядку після набрання рішенням законної сили, але рішення суду набрало законної сили 30.06.2017 року, проте станом на 06.07.2017 року ця сума не сплачена і водночас вона не включена до суми, сплату якої відповідач просить розстрочити.

За таких обставин виникає питання щодо доведення відповідачем суду та позивачеві наявності дійсних намірів відповідача щодо погашення заборгованості та реальних можливостей щодо сплати, зокрема, у липні 2017 року згаданої вище суми 168268,27 грн. та 65000,00 грн. і в подальшому по 65000,00 грн. щомісячно.

На підставі всього вищевикладеного, господарський суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» № 409 від 21.06.2017 року про розстрочку виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.06.2017 року у справі № 920/440/17 відмовляє за необґрунтованістю.

Керуючись статтями 42, 86, 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 підприємства «Теплогарант» № 409 від 21.06.2017 року про розстрочку виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.06.2017 року у справі № 920/440/17 відмовити.

Суддя П.І. Левченко