ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Справа № 922/2939/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Ковтонюк Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 02.03.17
у справі№922/2939/16
господарського судуХарківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор"
простягнення коштів
та зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд"
простягнення переплати за договором поставки
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідачаЗінченка Ю.В. (дов. від 07.02.17)
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" про стягнення боргу за договором поставки від 29.09.14 №29/09-14-МО на загальну суму 230 666,16 грн., з якої: основний борг - 120 750,00 грн., пеня - 27 083,83 грн., 3% річних - 3 483,55 грн., інфляційні - 10 546,12 грн., 36% річних - 41 802,66 грн.

Ухвалою від 31.10.16 по справі№922/2939/16 прийнято зустрічний позов ТОВ "СП "Ековтор" до ТОВ "Мітрейд" для спільного розгляду з первісним позовом про стягнення переплати за договором поставки №29/09-14-МО у розмірі 155 146,05 грн., інфляційних у розмірі 9 944,86 грн. та 3% річних у розмірі 4 042,30 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.11.16 по справі №922/2939/16 (суддя Присяжнюк О.О.), первісний позов задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову - відмовлено. Судовий акт мотивований доведенням позивачем належними доказами факту поставки у повному обсязі, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення коштів по передоплаті товару.

За результатом апеляційного перегляду, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., судді: Бородіна Л.І., Плахов О.В.) рішення місцевого суду скасовано: у задоволенні первісних вимог - відмовлено, зустрічний позов задоволено з підстав ненадання позивачем доказів у розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України виконання своїх договірних зобов'язань у частині поставки товару (дизельного палива) на сплачену відповідачем за первісним позовом суму переплати або повернення вказаних коштів.

Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, позивач за первісним позовом просив їх скасувати, рішення місцевого суду залишити без змін. Скарга мотивована залишенням апеляційною інстанцією поза увагою результатів планової виїзної перевірки ГУ ДФС у Харківській області від 15.04.16, щодо діяльності позивача за первісним позовом за оскаржуваний період, відображених в акті №178/20-40-14-01-08/36624196 (а.с.21-120 т.3), відповідно до яких за період з 01.01.13 по 31.12.15 не встановлено заниження або завищення податкових зобов'язань ТОВ "Мітрейд" перед контрагентами, у тому числі перед ТОВ "СП "Ековтор", що на думку скаржника, свідчить про належне виконання позивачем зобов'язань по поставці нафтопродуктів відповідачеві.

Крім того, другою судовою інстанцією залишено поза увагою лист-відповідь Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 21.11.16 №9806/9/20-38-10-09 (а.с.157-171 т.2), зі змісту якого вбачається, що відповідачем за первісним позовом у податковому органі зареєстровано: податкові накладні: від 11.02.15 №37 на суму 114 958,00 грн.; від 13.02.15 №45 на суму 80 899,00 грн.; від 13.02.15 №46 на суму 80 039,00 грн., складених на підставі видаткових накладних від 11.02.15 №83; від 11.02.15 №91; від 13.02.15 №92 - за договором поставки від 29.09.14 №29/09-14-МО, що також є доказом фінансових зобов'язань первісного відповідача по спірним правовідносинам із первісним позивачем.

Відповідач за первісним позовом просив постанову апеляційної інстанції залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 29.09.14 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Ековтор" (покупець) укладено договір поставки №29/09-14-МО, за яким, постачальник зобов'язався протягом дії договору постачати нафтопродукти, а покупець зобов'язався приймати у власність та оплачувати товар за умовами договору (п.1.1. договору).

Право власності на поставлений товар переходить до покупця у момент підписання товарної та/або видаткової накладної уповноваженою особою покупця. Асортимент, кількість, вартість поставки кожної окремої партії товару відображаються у видаткових накладних на відвантаження товару (п.1.2. договору).

Загальна сума договору складається із вартості окремих партій товару (вартість кожної окремої партії відображена у рахунку-фактурі, видаткових накладних та податкових накладних) на кожну окрему партію товару (п.2.3 договору).

У розділі 4 договору сторони дійшли згоди, що за взаємною згодою сторін товар може поставлятися як на умовах попередньої оплати за товар, так і з відстроченням розрахунків. У разі відстрочення розрахунків день сплати за поставлений товар наступає на третій робочий день з дня поставки товару. Днем повного розрахунку вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, зарахована на поточний рахунок постачальника. Підставою для розрахунків є факсова копія рахунку-фактури у разі попередньої оплати та оригінал рахунку-фактури у разі відстрочення розрахунків. У будь якому випадку, фактичне отримання покупцем партії товару є доказом того що він отримав і оригінал рахунку-фактури на цю партію товару. Отримання товару покупцем за видатковою накладною є доказом того що він одночасно отримав вимогу про оплату поставленого товару у строки передбачені цим договором. Покупець перераховує постачальнику кошти на поточний рахунок постачальника. У будь-якому випадку, незалежно від призначення платежу зазначеному у платіжному дорученні, грошові кошти що надходять на рахунок постачальника зараховуються у наступній черговості: пеня, штрафні санкції передбачені договором, втрачена вигода, основна сума боргу.

Згідно до п.10.8 договору термін його дії до 31.12.14, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами свого зобов'язання.

На підтвердження належного виконання зобов'язань за договором, первісним позивачем надані видаткові накладні за період січень-лютий 2015 року та банківські виписки з яких вбачається, що на поточний рахунок постачальника зараховано оплату за дизельне паливо на загальну суму 750 117,10 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, проте покупець з постачальником розрахувався не у повному обсязі, станом на 26.08.16 має основний борг за дизельне паливо на суму 120 750,00 грн.

Зважаючи на неналежне виконання основного зобов'язання, постачальник нарахував штрафні (фінансові санкції) та звернувся до суду з вимогами про їх стягнення та суми основного боргу.

Заперечуючи проти первісного позову, відповідач звернувся із зустрічним позовом, зазначивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту поставки дизтоплива за оскаржуваний період та розміру заборгованості, а тому, зважаючи на передоплату вартості товару на суму 165 090,91 грн. за договором поставки №29/09-14-МО, просив суд її стягнути із первісного відповідача, а у вимогах первісного позову - відмовити.

Задовольняючи повністю первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог, місцевий суд вказав на те, що прийняття та відображення у податкову обліку відповідачем за первісним позовом податкових накладних від 11.02.15 №37 на суму 114 958,00 грн.; від 13.02.15 №45 на суму 80 899,00 грн.; від 13.02.15 №46 на суму 80 039,00 грн. та віднесення цих сум до податкового кредиту ТОВ "СП "Ековтор", що вбачається з податкової декларації ПДВ за лютий 2015 року - є фактом на підтвердження зобов'язань перед позивачем за первісним позовом по поставці товару за вказаний період на зазначену суму. Будь-яких повідомлень про відмову від прийняття товару від відповідача за первісним позовом до позивача за первісним позовом не надходило. А тому наявні підстави для стягнення основної суми боргу.

На підтвердження факту поставки, місцевим судом прийнято також акти виконаних робіт з надання транспортних послуг від 13.02.15 про відвантаження товару у повному обсязі відповідачу за первісним позовом, а саме: - №2/13-1 (транспортні послуги з перевезення ГСМ об'ємом 9 050 л за маршрутом: м. Харків, вул. Цементна,6-А - вул. Механізаторів,2 -вул. Лодзинська,7-А); - №2/13-2 (транспортні послуги з перевезення ГСМ об'ємом 3 185 л за маршрутом: м. Харків, вул. Цементна,6-А - м. Богодухів).

Крім того, зважаючи на неналежне виконання зобов'язань по оплаті товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення штрафних (фінансових) санкцій.

Наразі, відповідачем за первісним позовом доказів на спростування цих обставин не надано, в обґрунтування зустрічної позовної заяви міститься лише виписка по рахунку №7400 на загальну суму 155 146,05 грн., проте вона свідчить тільки про рух коштів, а не про факт поставки очікуваного товару, через що місцевий суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення первісної позовної заяви та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, апеляційна інстанція дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та підставність зустрічних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні ст.34 ГПК України (первинних бухгалтерських документів, які фіксують господарські операції), що свідчать про виконання позивачем за первісним позовом своїх обов'язків по поставці товару (дизельного палива) за договором від 29.09.14 №29/09-14-МО. Прийняття рішення на підставі копій документів (видаткових накладних) суперечить вимогам ч.2 ст.36 ГПК України, оскільки вони є не належними та не допустимими доказами.

При цьому, апеляційною інстанцію взято до уваги, що 24.11.16 відповідач за первісним позовом у відповідності п.50.1. ст.50 та п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України звернувся до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2015 рік стосовно направлених ТОВ "Мітрейд" податкових декларацій (а.с.141-142 т.3), за яким виключено податкові накладні за спірними видатковими накладними.

Крім того, зважаючи на недоведення належними та допустимими доказами позивачем за первісним позовом факту поставки за оскаржуваний період по видатковим накладним та того, що вказані грошові кошти не повернуто, а відповідачем, у свою чергу доведений факт передоплати за вказаний товар на суму 155 146,05 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.31-49 т.2), - наявні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог щодо повернення передоплати за дизпаливо на зазначену суму, зважаючи на вимоги ч.ч.2-3 ст.693 ЦК України.

Оскільки основне зобов'язання по поставці товару не виконано, підставними також, на думку апеляційної інстанції, є вимоги про стягненя штрафних (фінансових) санкцій, виходячи із положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки апеляційної інстанцій помилковими, а місцевого суду частково вірними, зважаючи на таке.

У силу вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, а належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. При цьому, припиняються вони на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК України, ст.202 ГК України). Ці підстави наведено у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України.

Договором поставки визначено, що фактичне отримання покупцем партії товару є доказом того що він отримав і оригінал рахунку-фактури на цю партію товару. Отримання товару покупцем за видатковою накладною є доказом того що він одночасно отримав вимогу про оплату поставленого товару у строки передбачені цим договором (п.п.4.3., 4.4. договору).

Місцевим судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи - фактична відгрузка дизтоплива здійснена 13.02.15. Вказаний факт підтверджується актами виконаних робіт з надання транспортних послуг про відвантаження товару, а саме: - №2/13-1 (транспортні послуги з перевезення ГСМ об'ємом 9 050 л за маршрутом: м. Харків, вул. Цементна,6-А - вул. Механізаторів,2 -вул. Лодзинська,7-А); - №2/13-2 (транспортні послуги з перевезення ГСМ об'ємом 3 185 л за маршрутом: м. Харків, вул. Цементна,6-А - м. Богодухів (а.с.28, 30 т.1).

Відповідач за первісним позовом доказів на спростування цих обставин не надав, при цьому виписка по рахунку №7400 на загальну суму 155 146,05 грн., правомірно відхилена судом першої інстанції, оскільки свідчить тільки про рух коштів, а не про факт поставки очікуваного товару і його проплати.

Крім того, факт поставки вказаної партії товару (дизтоплива) за оскаржуваними копіями видаткових накладних підтверджується доказами податкової звітності позивача, що складена ним на господарські операції з поставки товару за спірними видатковими накладними, де відображений податковий кредит відповідача за спірними поставками, на підтвердження чого наявний акт планової виїзної перевірки ГУ ДФС у Харківській області від 15.04.16 №178/20-40-14-01-08/36624196 (а.с.21-120 т.3), відповідно до якого за період з 01.01.13 по 31.12.15 не встановлено заниження або завищення податкових зобов'язань ТОВ "Мітрейд" перед контрагентами, у тому числі перед ТОВ "СП "Ековтор", що свідчить про належне виконання позивачем зобов'язань по поставці нафтопродуктів відповідачеві за первісним позовом.

Таким чином, наявна заборгованість первісного відповідача перед позивачем за поставлений товар - дизтопливо про що свідчать докази, наявні у матеріалах справи, а строк виконання грошового зобов'язання станом на день подання позовної заяви є таким, що настав.

Сплату вказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь первісного позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

У зв'язку із чим, висновки місцевого суду, щодо підстав для стягнення основного боргу по поставці дизтоплива за вказаний період та відсутності підстав для задоволення зустрічного позову, щодо повернення передоплати та санкцій є правомірними, а підстави для задоволення зустрічного позову щодо повернення передоплати та штрафних (фінансових) санкцій відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення інфляційних у розмірі 10 546,12 грн. та 3% річних у розмірі 3 483,55 грн., місцевий суд, керуючись положеннями ст.625 ЦК України, також правомірно задовольнив вимоги первісного позивача у цій частині.

Щодо висновків стосовно задоволення первісних вимог про одночасне стягнення пені та 36% річних, суд касаційної інстанції вважає їх передчасними зважаючи на наступне.

Умовами договору визначено, що за порушення постачальником строків поставки товару, він сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленої партії товару за кожен день прострочення товару (п.6.2. договору).

При цьому у мовами п.6.4. договору визначено, що за кожен день прострочення зобов'язання по оплаті товарів, за умови відстрочення розрахунку, покупець сплачує постачальнику 36% річних за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення оплати, які нараховуються та сплачуються незалежно від встановлених у договорі штрафних санкцій.

Колегія суддів має зазначити, що проценти за користування чужими грошовими коштами, нараховані на підставі договору за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, за своєю правовою природою охоплюються визначенням пені (ст.549 ЦК України).

Одночасне стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, та пені, обчисленої у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є подвійним стягненням пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Що узгоджується з висновками ВСУ, викладеними у постановах від 01.07.14 у справах №11/5026/1925/2012, №5010/1575/2012-20/83.

Наразі, судами не надано належної оцінки обставинам одночасного нарахування і стягнення пені та 36% річних за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення оплати.

При цьому, колегія суддів не вдається до арифметичного перерахунку розміру фінансових нарахувань, оскільки це суперечило б ст.1117 ГПК України, за змістом якої, суд касаційної інстанції не переоцінює ні докази, ні обставини справи, ні арифметичну вірність розрахунків; він лише здійснює перевірку правильності застосування норм права, які у даному випадку у частині нарахування пені та 36% річних за користування чужими грошовими коштами не досліджувалися.

Тому, колегія суддів вважає, що постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого суду у частині первісних позовних вимог щодо стягнення пені, 36% річних за користування чужими грошовими коштами та відповідне нарахування і стягнення витрат по сплаті судового збору підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрейд" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.17 у справі №922/2939/16 скасувати.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.11.16 по справі №922/2939/16 у частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.09.15 по 11.03.15 у розмірі 27 083,83 грн., 36% річних за період з 11.09.15 по 26.08.16 у розмірі 41 802,66 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 054,99 грн. - скасувати. У цій частині господарську справу №922/2939/16 направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 29.11.16 по справі №922/2939/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

Л. В. Ковтонюк