ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.07.17р. Справа № 904/6898/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (м. Маріуполь, Донецької області)

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (м. Нікополь, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 012/17-01/1700977 від 26.12.2016 у загальному розмірі 407 523 грн. 43 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2017)

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - провідний юрисконсульт (довіреність № 09-18/5445

від 28.12.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 48-4016 від 01.03.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 012/17-01/1700977 від 26.12.2016 у загальному розмірі 30 921 667 грн. 16 коп.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 30 559 554 грн. 06 коп. - основний борг;

- 323 390 грн. 70 коп. - пеня;

- 38 722 грн. 40 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 012/17-01/1700977 від 26.12.2016 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений в період з 17.03.2017 по 14.05.2017 товар (кокс та горішок коксовий) у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 30 559 554 грн. 06 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 11.05.2017 по 22.06.2017 в сумі 323 390 грн. 70 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач просив суд стягнути 3% річних за період з 11.05.2017 по 22.06.2017 в сумі 38 722 грн. 40 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 112.07.2017.

Від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх.суду 39263/17 від 12.07.2017), в якій він зазначає, що позивачем 21.06.2017, 23.06.2017 та 29.06.2017 було у повному обсязі погашено суму основного боргу, у зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки № 012/17-01/1700977 від 26.12.2016 у загальному розмірі 407 523 грн. 43 коп., яка складається з наступних сум:

- 363 935 грн. 64 коп. - пеня;

- 43 587 грн. 79 коп. - 3% річних.

Так, відповідно до пункту 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України та зазначені в цій постанові. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Відповідно до положень пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Дослідивши заяву позивача, судом визначено, що позивачем, фактично, збільшені заявлені до стягнення пеня та 3% річних, у зв'язку зі здійсненням їх уточненого розрахунку за більш тривалий період (до повного погашення основного боргу), а також виключений з позовних вимог основний борг, у зв'язку з його повним погашенням відповідачем: частково - до звернення із позовом до суду, частково - після. При цьому, ціна позову фактично зменшилась.

В той же час, відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частиною 3 статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, та враховуючи, що ціна позову фактично зменшилась, суд приймає вказану заяву позивача.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову 407 523 грн. 43 коп., виходячи з якої й вирішується спір.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 39264/17 від 12.07.2017), в якому він частково заперечував проти задоволення позовних вимог, а саме: вказував про те, що основний борг в сумі 30 559 554 грн. 06 коп. повністю погашений відповідачем, при цьому, частково - до порушення провадження у справі; крім того, відповідач вказував на порушення, допущені позивачем у розрахунку пені та 3% річних, у зв'язку з чим відповідачем у відзиві наведено його контррозрахунок, за результатами якого визначено менші їх суми.

Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені (вх.суду 39262/17 від 12.07.2017), в якому він просив суд зменшити належну до стягненню пеню на 80%. У вказаному клопотанні відповідач посилався на те, що штрафні санкції є надмірно великими у порівнянні з можливими збитками, при цьому, позивачем жодних доказів виникнення збитків, у зв'язку із простроченням оплати поставленого відповідачу товару, суду не надано. Також, відповідач посилався на наявність інфляційних процесів в економіці держави та складну ситуацію у промисловій сфері, зокрема, в металургії, які негативно впливають і на результати господарської діяльності ПАТ "Нікопольський завод феросплавів". На підтвердження вказаних обставин, відповідач долучив до матеріалів справи копію звіту про фінансові результати за 2016 рік та копію довідки директора фінансового, головного бухгалтера № 1-8295/4016 від 14.06.2017 про стан заборгованості перед постачальниками. Відповідач вважає, що наведені документи свідчать про наявність скрутного фінансового становища підприємства та, як наслідок, - підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені. Також відповідач звертає увагу суду на те, що зобов'язання з оплати за спірним договором виконані ним у повному обсязі, а періоди прострочення його виконання є невеликими.

У судове засідання 12.07.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 12.07.2017 наполягав на задоволенні його позовних вимог, з урахуванням їх зменшення, посилаючись на те, що матеріали справи містять всі докази на підтвердження правомірності його вимог.

У судовому засіданні 12.07.2017 представник відповідача виклав зміст відзиву на позовну заяву, з урахуванням доводів яких просив суд частково відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Також, представник відповідача виклав зміст клопотання про зменшення розміру пені. Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про зменшення пені, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 12.07.2017 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 26.12.2016 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 012/17-01 (далі - договір, а.с.15-21), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю продукцію коксохімічного виробництва у відповідності до сортаменту, якості, строкам, в об'ємі та на умовах, визначених в специфікаціях до договору, яка є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Витрати по перевезенню (з.д.тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення відносяться на покупця, якщо інше не обумовлено в специфікації (пункт 1.1. договору, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 17.02.2017).

У пункті 9.5. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2017, та відповідно, по грошовим розрахункам, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Договір було підписано із проколами узгодження розбіжностей від 03.02.2017 та від 17.02.2017 (а.с.22-29).

Докази визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору у матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, у пункті 2.1. договору сторони визначили, що постачальник зобов'язується здійснити поточні поставки товару, обумовленого в специфікаціях до договору, на умовах FCA з.д. станція відправлення (відповідно до правил Інкотермс-2010), що підтверджується залізничними накладними (квитанціями), якщо інші умови поставки не обумовлені специфікаціями до договору. Моментом поставки (дата поставки) товару вважається дата штемпеля (електронного підпису) станції Сартана на залізничній накладній (квитанція про приймання вантажу на маршрут або групу вагонів), якщо інше не передбачено базисними умовами поставки, обумовленими сторонами с специфікації. Моментом виконання зобов'язань по поставці (дата поставки) товару вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній накладній (квитанція про приймання вантажу на маршрут або групу вагонів). якщо інше не передбачено базисними умовами поставки, погодженими сторонами в специфікації; повідомляти покупця про здійснені поставки, обумовлені сторонами в специфікації.

У відповідності до вказаних умов, між позивачем та відповідачем були підписані, специфікації, в яких сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну, загальну вартість, а також умови щодо ціни, поставки та оплати за поставлений товар, а саме:

- специфікацію № 2 від 01.02.2017 до договору, в якій сторони узгодили поставку товару - відсів коксу доменного загальною вартістю 17 752 248 грн. 00 коп. (а.с.30-31);

- специфікацію № 3 від 11.04.2017 до договору, в якій сторони узгодили поставку товару - відсів коксу доменного загальною вартістю 11 740 453 грн. 20 коп. (а.с.32-33);

- специфікацію № 4 від 11.04.2017 до договору, в якій сторони узгодили поставку товару - горішок коксовий загальною вартістю 12 022 992 грн. 00 коп. (а.с.34-35);

- специфікацію № 5 від 28.04.2017 до договору, в якій сторони узгодили поставку товару - відсів коксу доменного загальною вартістю 11 022 888 грн. 00 коп. (а.с.36-37);

- специфікацію № 6 від 01.02.2017 до договору, в якій сторони узгодили поставку товару - горішок коксовий загальною вартістю 11 856 798 грн. 00 коп. (а.с.38).

Крім того, у розділі 3 договору сторони визначили ціну товару, загальну суму договору та порядок розрахунків, зокрема:

- ціна товару за одиницю та по позиціям вказується в специфікаціях до договору (пункт 3.1. договору);

- загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену як сума поставленого товару по всім специфікаціям до договору. Ціна на товар може бути змінена тільки за письмовою згодою сторін. У випадку виникнення у сторін необхідності зміни ціни, заінтересована сторона направляє іншій стороні пропозицію в письмовому вигляді. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну ціни, зобов'язана протягом 5-ти робочих днів з моменту її отримання повідомити про своє рішення іншій стороні. Нова ціна на товар вважається погодженою тільки при наявності письмової згоди обох сторін. При цьому, постачальник вправі не здійснювати поставки товару до моменту погодження нової ціни. В цьому випадку, не поставка товару не буде розглядатися як відмова постачальника від виконання своїх зобов'язань. Бідь-яка зміна ціни на товар оформлюється та підтверджується шляхом оформлення та підписання сторонами додаткової угоди (специфікації) до договору, яка є його невід'ємною частиною (пункт 3.2. договору).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як було вказано вище, строки поставки були обумовлені сторонами у специфікаціях.

При цьому, у відповідності до умов пункту 2.7. договору постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання по поставці товару, з моменту передачі його в розпорядження транспортній організації (перевізнику) в місце передачі відповідно до пункту 2.1. договору. При цьому, з вказаного моменту (відтиск штемпеля на з.д. накладній станції відправлення) від постачальника покупцю переходить право власності на товар, а також всі ризики, пов'язані з втратою та пошкодженням товару. Постачальник не несе відповідальність за недостачу товару, яка виникла після його передачі транспортній організації (перевізнику).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору в період з 17.03.2017 по 14.05.2017 поставив відповідачу товар на загальну суму 30 559 554 грн. 06 коп., що підтверджується залізничними накладними, наявними в матеріалах справи (а.с.42-250 том 1, а.с.1-145 том 2).

Також, в матеріалах справи наявні сертифікати якості на поставлений товар та рахунки на його оплату.

Товар, зазначений у вище вказаних накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Також до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості, якості, а також по строкам поставки, а отже товар вважається прийнятим покупцем. Крім того, протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за зазначеними залізничними накладними відповідачем не заявлено.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, у розділі 3 договору сторонами, зокрема, були визначені умови щодо порядку розрахунку, а саме:

- покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки товару. Оплата здійснюється на підставі оригіналів первинних документів, вказаних в пункті 2.1. (пункт 3.3. договору);

- покупець розраховується з постачальником за товар у грошовій формі. Оплата здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 3.4. договору);

- датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 3.5. договору).

Аналогічні умови оплати були погоджені сторонами і у специфікаціях (30 банківських днів після відправки покупцю сканованих копій рахунків по електронній пошті або шляхом факсимільного зв'язку).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем поставлений в період з 17.03.2017 по 14.05.2017 товар був оплачений із порушенням погоджених сторонами у договорі (специфікаціях) строків, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.150-156, 187-190 том 2) та платіжними дорученнями (а.с.196-210 том 2).

Вказаний факт також не заперечується відповідачем.

У зв'язку з вказаними обставинами, у позивача виникло право нарахування пені та 3% річних у період допущеного відповідачем прострочення. Так, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 363 935 грн. 64 коп. пені за період прострочення з 11.05.2017 по 28.06.2017 та 43 587 грн. 79 коп. 3% річних за період прострочення з 11.05.2017 по 28.06.2017.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у випадку прострочки оплати товару, покупець сплачує постачальнику від вартості неоплаченого товару пеню за кожен день прострочки оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період утворення прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочки.

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення з 11.05.2017 по 28.06.2017 в сумі 363 935 грн. 64 коп.

Судом враховано, що наведений відповідачем у відзиві на позовну заяву контррозрахунок пені у повній мірі відповідає уточненому розрахунку позивача, доданому до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2016 (а.с.191-192).

Господарським судом здійснено перевірку вказаного розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, долучений позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2017, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 363 935 грн. 64 коп. визнаються судом обґрунтованими.

При цьому, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 80% з посиланням на статтю 233 Господарського кодексу України та частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яке мотивоване тяжким матеріальним становищем його підприємства, відсутністю основного боргу, а також невеликими періодами прострочки.

З приводу зменшення розміру пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, а також матеріальний стан відповідача, враховуючи те, що:

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору, наявність прострочення у судовому засіданні не заперечував;

- відповідачем у повному обсязі погашено суму основного боргу перед позивачем, при цьому, часткове її погашення відбулося до порушення провадженні у даній справі;

- допущене відповідачем прострочення носить незначний характер та складає у більшості періодів близько 10 днів, а найбільше прострочення становить 21 день;

- відповідачем належними доказами підтверджено, що його підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі;

- за своєю правовою природою пеня та штраф, як види штрафних санкцій, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов'язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та не може виконувати компенсаційну функцію чи збагачення;

- судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи поведінку відповідача, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій та зменшити розмір пені в сумі 363 935 грн. 64 коп. до 70%, а саме: до 254 754 грн. 95 коп., а отже вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково в сумі 254 754 грн. 95 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, були нараховані та заявлені до стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 11.05.2017 по 28.06.2017 в сумі 43 587 грн. 79 коп.

Судом враховано, що наведений відповідачем у відзиві на позовну заяву контррозрахунок 3% річних у повній мірі відповідає уточненому розрахунку позивача, доданому до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2016 (а.с.191-192).

Господарським судом здійснено перевірку вказаного розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок 3% річних, долучений позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.07.2017, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 43 587 грн. 79 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо сплати судового збору та розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 1 600 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.); за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.).

Ціна позову на момент звернення з ним до суду становила 30 921 667 грн. 16 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову складала 240 000 грн. 00 коп. (максимальний розмір судового збору).

Вказаний судовий збір було сплачено позивачем відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 22.06.2017 на суму 240 000 грн. 00 коп.

Під час розгляду справи судом, позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку було прийнято судом, та після чого ціна позову стала складати 407 523 грн. 43 коп., а судовий збір за даними вимогами становив 6 112 грн. 85 коп. (1,5 відсотка ціни позову).

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У поданій позивачем заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх.суду 39263/17 від 12.07.2017) позивач просив суд винести ухвалу про повернення йому зайво сплаченого судового збору у розмірі 233 887 грн. 15 коп.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 233 887 грн. 15 коп. (240 000,00 - 6 112,85).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно з приписами пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у сумі 6 112 грн. 85 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Електрометалургів, будинок 310; ідентифікаційний код 00186520) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок 1; ідентифікаційний код 00191158) - 254 754 грн. 95 коп. - пені, 43 587 грн. 79 коп. - 3% річних, 6 112 грн. 85 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок 1; ідентифікаційний код 00191158) надмірно сплачений судовий збір у сумі 233 887 грн. 15 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 22.06.2017, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3