ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 924/1112/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого(доповідача),,

суддів: Катеринчук Л.Й., Поліщука В.Ю.,

за участю представників:

Красилівської ОДПІ - Максимчука В.Ю. (дов. від 13.12.2016),

ліквідатора ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" - Соловйова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Красилівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Хмельницької області

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2017

у справі №924/1112/16 господарського суду Хмельницької області

за позовом Красилівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Хмельницької області

до Публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування"

про зобов'язання ліквідатора/ліквідаційної комісії визнати

кредиторські вимоги та включити їх до реєстру вимог кредиторів

в сумі 2 696 865, 17 грн.,

встановив:

У листопаді 2016 року Красилівська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби Хмельницької області звернулася до господарського суду Хмельницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" про зобов'язання ліквідатора/ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги та включити їх до реєстру вимог кредиторів в сумі 2 696 865, 17 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" станом на 01.06.2016 склалася податкова заборгованість перед бюджетом в сумі 2696865,17 грн. Однак, відповідач, який перебуває у стані припинення за рішенням власника на підставі ст. 105 ЦК України, і до якого звернувся позивач із заявою про визнання кредиторстьких вимог, відмовив у їх визнанні без фактичного розгляду по суті, окремо кожної із заявлених вимог як того вимагає закон.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.11.2016 задоволено позов Красилівської ОДПІ ГУ Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (далі - позивач) до ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" (далі - відповідач) про зобов'язання ліквідатора/ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги та включити їх до реєстру вимог кредиторів в сумі 2696865,17 грн. Зобов'язано ліквідаційну комісію ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" визнати грошові вимоги Красилівської ОДПІ ГУ державної фіскальної служби у Хмельницькій області в розмірі 2696865,17 грн., як вимоги за податками, зборами (обов'язковими платежами), єдиним соціальним внеском.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 (колегія суддів у складі: Огороднік К.М., Крейбух О.Г., Тимошенко О.М.) рішення господарського суду Хмельницької області від 30.11.2016 у справі №924/1112/16 скасовано. Прийнято нове рішення. "В позові відмовити". Стягнуто з Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь Публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" 1515,80 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги. Видачу наказу доручено господарському суду Хмельницької області.

В касаційній скарзі Красилівська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби Хмельницької області (далі Красилівська ОДПІ) просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 та залишити в силі рішення господарського суду Хмельницької області. В обґрунтування посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 112 ЦК України, ст.ст. 34, 43, 110 ГПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Приписами частини 3 ст. 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. Аналогічні положення містяться в статті 60 ГК України.

Згідно зі ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду.

Відповідно до ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 11.04.2016 прийнято рішення про припинення ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" за рішенням учасників (засновників), про що в ЄДР внесено відповідні відомості. Згідно ЄДР термін, до якого повинні подати свої вимоги кредитори - 12.06.2016 року.

Старокостянтинівським відділенням Красилівської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області 10.06.2016 року заявлено кредиторські вимоги на суму 2696865,17 грн., які одержано ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування".

07.10.2016 заявою № 16-Б відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні кредиторських вимог останнього. Дана заява отримана позивачем 07.10.2016.

В зв'язку із відмовою у задоволенні кредиторських вимог, Красилівська ОДПІ в порядку ст. 112 ЦК України звернулася до господарського суду Хмельницької області із позовом, в якому просила зобов'язати ліквідатора/ліквідаційну комісію ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" визнати кредиторські вимоги та включити їх до реєстру вимог кредиторів в сумі 2696865,17 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Згідно з ж ч. 4 даної статті вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

У свою чергу частина 5 ст. 112 ЦК України встановлює, що вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем відмовлено у визнанні кредиторських вимог позивача без фактичного розгляду по суті, окремо кожної із заявлених вимог позивача як того вимагає закон. При цьому встановив, що дана заборгованість підтверджується поданими позивачем довідками, графіками погашення боргу, податковими розрахунками податку на додану вартість, земельного податку та ін., виписками з карток особових рахунків відповідача, податковими деклараціями, податковими повідомленнями-рішеннями, рішеннями про застосування штрафних санкцій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначив, що місцевим господарським судом помилково залишено поза увагою положення ч. 5 ст.112 ЦК України щодо присічності місячного строку для звернення до суду із позовом, який позивачем було пропущено, враховуючи отримання позивачем 07.10.2016 повідомлення про відмову у визнанні його вимог і звернення з позовом лише 18.11.2016. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив що відповідно до ч. 5 ст. 112 ЦК України вимоги позивача в цій частині вважаються погашеними.

Однак, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися обставини звернення позивача 04.11.2016 (реєстрація в господарському суді 08.11.2016) до господарського суду Хмельницької області із позовом за захистом свого порушеного права на підставі ч. 3 ст. 112 ЦК України про визнання відмови ліквідатора ПАТ "Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування" № 16-Б від 07.10.2016 неправомірною, та зобов'язання визнати кредиторські вимоги Красилівської ОДПІ та включити їх до реєстру вимог кредиторів відповідно до заяви № 1675 від 10.06.2016, як вимоги за податками, зборами (обов'язковими платежами), єдиним соціальним внеском. Однак, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 09.11.2016 позовні матеріали були повернуті на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України у зв'язку зі сплатою судового збору у неналежному розмірі.

Позивач, усунувши недоліки при зверненні з первісним позовом (доплативши належну суму судового збору) 17.11.2016 повторно звернувся до господарського суду Хмельницької області із позовною заявою за захистом вищезазначеного порушеного права до відповідача.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що Красилівська ОДПІ скористалася своїм правом на звернення до суду за захистом порушеного права, зокрема за обставинами наявності відмови ліквідаційної комісії відповідача у внесенні вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у даній справі, в порядку ст.112 ЦК України в межах строку, визначеного ч. 3 даної статті.

За таких обставин, колегія суддів вважає неправомірною передчасну відмову суду апеляційної інстанції у визнанні кредиторських вимог позивача виключно з мотивів їх несвоєчасного заявлення до відповідача, оскільки в силу приписів ч.5 ст.112 ЦК України оскаржуване судове рішення означає автоматичне погашення цих вимог без надання їм правової оцінки на предмет обґрунтованості, що є неприпустимим.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції, яким задоволено заявлені позовні вимоги, з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає його законним та обґрунтованим, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, заявлені кредиторські вимоги у розмірі 2696865,17 грн., як вимоги за податками, зборами (обов'язковими платежами), єдиним соціальним внеском, підтверджується поданими позивачем довідками, графіками погашення боргу, податковими розрахунками податку на додану вартість, земельного податку та ін., виписками з карток особових рахунків відповідача, податковими деклараціями, податковими повідомленнями-рішеннями, рішеннями про застосування штрафних санкцій, і цим доказам надана належна юридична оцінка судом першої інстанції із правильним застосуванням норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що у апеляційного господарського суду були відсутні підстави для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому слід рішення господарського суду Хмельницької області від 30.11.2016 залишити в силі.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Статтею 111-9 ГПК України, яка визначає повноваження касаційної інстанції, передбачено право суду касаційної інстанції залишити в силі одне з раніше прийнятих рішень або постанов.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Хмельницької області від 30.11.2016 підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Красилівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Хмельницької області задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 по справі №924/1112/16 скасувати.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 30.11.2016 по справі №924/1112/16 залишити в силі.

Головуючий Куровський С.В.

Судді Катеринчук Л.Й.

Поліщук В.Ю.