ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2017 р.Справа № 916/481/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії судді:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Філінюка І.Г.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Одеський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

на рішення господарського суду Одеської області

від 10 травня 2017 року

у справі № 916/481/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ЕСКАДОР

до відповідача: Дочірнього підприємства Одеський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про стягнення заборгованості в розмірі 2 731 256,11грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ЕСКАДОР звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Дочірнього підприємства Одеський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі ДП Одеський облавтодор) про стягнення 2 731 256,11 грн., з яких 2 372 210,54 грн. основного боргу, 118 610,53 грн. пені, 44 891,02 грн. 3% річних та 195 544,03 грн. втрат від інфляції, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договорів поставки № 23/06-П1 від 23.06.2016р., № 23/06-П2 від 23.06.2016р., № 23/06-П3 від 23.06.2016р., № 24/06-П1 від 24.06,2016р., № 24/06-П2 від 24.06.2016р., № 24/06-П3 від 24.06.2016р., № 24/06-П4 від 24.06.2016р., № 24/06-П5 від 24.06.2016р., № 24/06416 від 24.06.2016р., № 24/06-П7 від 24.06.2016р., № 24/06-П8 від 24.06.2016р., № 24/06-П9 від 24.06.2016р., № 24/064310 від 24.06.2016р., № 24/064П11 від 24.06.2016р. та № 01/074П1 від 01.07.2016р. щодо оплати у повному обсязі поставленого у червні липні 2016 року товару у встановлений строк.

Позовні вимоги обґрунтовувалися посиланнями на ст. ст. 173, 174, 175, 193 ГК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 626, 629, 712 ЦК України.

ДП Одеський облавтодор не визнало позов посилаючись на порушення правил обєднання позовних вимог; відсутність доказів повноважень представника відповідача на укладення договорів поставки; відсутність первинних документів, що можуть бути доказами поставки визначеного договорами товару та доказів передання товару саме відповідачеві; передчасність звернення до господарського суду з даним позовом, оскільки зобовязання з оплати поставленого товару у відповідача не настало у звязку з ненаданням позивачем всіх супровідних документів на товар.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10 травня 2017 року (суддя Зайцев Ю.О.) позов задоволено з мотивів обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Стягнуто з Дочірнього підприємства Одеський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ЕСКАДОР суму основного боргу у розмірі 2 372 210 грн. 54 коп., 118 610 грн. 53 коп. пені, 44 891 грн. 02 коп. 3% річних, 195 544 грн. 03 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 40 968 грн. 84 коп.

Судове рішення мотивовано приписами ст. ст. 509, 510, 525, 526, 625, 616, 229 712 ЦК України, ст. ст. 175, 232 ГК України, ст. ст. 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. ст. 32, 33, 34, 58 ГПК України, в порушення яких відповідач не надав суду належних доказів виконання в повному обсязі своїх зобовязань за укладеними договорами поставки щодо оплати отриманого товару у встановлений строк, отже, наявний борг, а також пеня, втрати від інфляції та проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання підлягають стягненню на користь позивача.

В апеляційній скарзі ДП Одеський облавтодор просить зазначене рішення повністю скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним зясуванням обставин справи, що мають значення для вирішення спору, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, та мотивована посиланнями на ті ж самі доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 23-24 червня 2016 року та 01 липня 2016 року між ТОВ Будівельна компанія ЕСКАДОР (постачальник) та філією "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець) було укладено 15 ідентичних за своїм змістом договорів поставки, а саме: № 23/06-П1 від 23.06.2016р., № 23/06-П2 від 23.06.2016р., № 23/06-П3 від 23.06.2016р., № 24/06-П1 від 24.06,2016р., № 24/06-П2 від 24.06.2016р., № 24/06-П3 від 24.06.2016р., № 24/06-П4 від 24.06.2016р., № 24/06-П5 від 24.06.2016р., № 24/06416 від 24.06.2016р., № 24/06-П7 від 24.06.2016р., № 24/06-П8 від 24.06.2016р., № 24/06-П9 від 24.06.2016р., № 24/064310 від 24.06.2016р., № 24/064П11 від 24.06.2016р. та № 01/074П1 від 01.07.2016р., відповідно до пунктів 1.1, 1.2 яких в порядку та на умовах визначених цими договорами, постачальник зобов'язався поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити асфальтобетон (далі - товар). Асортимент та кількість товару погоджуються сторонами в рахунку на оплату та видатковій накладній. На кожну партію товару оформляється рахунок, видаткова та податкова накладна. сторони погодили, що рахунки постачальника та підписані сторонами видаткові накладні набувають юридичну силу специфікацій в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Умовами пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 кожного договору визначено, що розрахунки між постачальником і покупцем здійснюються у національній грошовій одиниці шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після передачі товару постачальником покупцю, отримання покупцем рахунку на оплату товару і передачі документів, зазначених п. 4.2 договору; до рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість товару, видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством; сторони свідчать, що покупець зобовязується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 7-ми банківських днів з моменту отримання товару від постачальника і документів, зазначених в п. п. 4.1, 4.2 цього договору; зобовязання покупця за цим договором припиняється з моменту перерахування грошових коштів за отриманий товар з рахунку покупця на рахунок постачальника, зазначений в розділі ХІІ даного договору.

Згідно з пунктами 5.1, 5.2, 5.5 кожного договору, строк поставки товарів за договором 5 календарних днів з моменту отримання та погодження заявки. Поставка кожної партії товару здійснюється згідно письмової або усної заявки покупця, в якій вказується: найменування та кількість товару і умови поставки згідно умов ІНКОТЕРМС-2010. Поставка товару здійснюється: самовивіз на умовах ІНКОТЕРМС-2010, Одеська область, Біляївський район, с. Дачне, вул. Армійська, 1-в; здавання приймання товару провадиться уповноваженими представниками покупця і постачальника.

Умовами пунктів 7.3.3, 7.3.6, 7.3.9 кожного договору передбачено, що до правовідносин покупця і постачальника в частині визначення виду та розміру штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за порушення сторонами взятих на себе згідно умов даного договору зобовязань, не застосовуються положення ч. 2 ст. 231 ГК України. Штрафні санкції за порушення сторонами взятих на себе згідно положень цього договору зобовязань, встановлюються виключно умовами цього договору; У разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобовязаний сплатити останньому пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день прострочення; сторони домовилися та підтверджують, що загальний розмір відповідальності покупця за договорами не може перевищувати 5% від загальної вартості порушених зобов'язань покупця.

Відповідно до п.10.1. кожного договору, вони набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діють до 31 грудня 2016 року, а в частині грошових зобовязань до повного їх виконання.

На виконання своїх зобовязань за укладеними договорами позивач поставив, а відповідач прийняв товар: асфальт дрібнозернистий щільний тип Б, на загальну суму 2 475 710,54 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками, а саме: № 480 від 23.06.2016р., № 481 від 23.06.2016р., № 482 від 24.06.2016р., № 496 від 23.06.2016р., № 483 від 24.06.2016р., № 484 від 24.06.2016р., № 485 від 25.06.2016р., № 486 від 25.06.2016р., № 487 від 25.06.2016р. № 488 від 26.06.2016р., № 489 від 26.06.2016р., № 490 від 26.06.2016р., № 491 від 26.06.2016р., № 492 від 27.06.2016р., № 493 від 27.06.2016р., № 494 від 27.06.2016р., № 498 від 01.07.2016р., № 730 від 07.09.2016р., а також податковими накладними з квитанціями до них (т. 1, а.с. 202-237).

Наявні у справі вищевказані видаткові накладні та податкові накладні в їх сукупності є належними доказами підтвердження достовірності факту передачі позивачем та отримання відповідачем визначеного товару на загальну суму 2 475 710,54 грн., чим спростовується безпідставне твердження відповідача про зворотне.

Отже, за встановленими судом на підставі вищезгаданих документів обставинами справи загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару за вищезгаданими договорами поставки складає 2 475 710,54 грн.

Таким чином, відповідно до умов п. 4.3 даного договору остаточний розрахунок з позивачем за отриманий згідно з вищевказаними накладними товар відповідач повинен був здійснити не пізніше 15 вересня 2016 року.

Проте, відповідач здійснив лише часткову оплату товару поставленого згідно з договором № 23/06-П1 від 23.06.2016р. за видатковою накладною № 480 від 23.06.2016 року у розмірі 103 500 грн., що не заперечується сторонами, а весь інший отриманий товар залишився неоплаченим, у звязку з чим в нього утворилася прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 2 372 210,54 грн., що підтверджується обґрунтованим розрахунком обчисленим позивачем.

Отже, заборгованість відповідача за поставлений товар з урахуванням часткової оплати в розмірі 103 500грн. становить 2 372 210,54 грн.

Претензією № 212 від 22.12.2016р. позивач повідомив ДП «Одеський облавтодор» про наявність простроченої заборгованості за поставлений філії "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" згідно з договорами поставки за вищевказаними накладними товар з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 2 963 696,77 грн. та виклав вимогу оплатити існуючу заборгованість.

У відповідь на цю претензію, ДП «Одеський облавтодор» листом від 29.12.2016р. № 15-1/1384 повідомило позивача про те, що зазначена в претензії сума вимог 2 963 696,77 грн. відрізняється від суми, що міститься у бухгалтерському обліку і звітності філії 2 866 731,64 грн., тому потребує уточнення, у звязку з чим висловило прохання у сприянні в підписанні актів звірки взаєморозрахунків з філією "Червонознам'янська ДЕД" та запевнило, що в свою чергу ДП "Одеський облавтодор" не відмовляється від існуючої заборгованості та планує поступово її сплачувати, по мірі надходження коштів від замовника робіт Служби автомобільних доріг в Одеській області.

Наведене стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом установлено, що вищевказані договори поставки містять умову про строк оплати товару, відповідно до якої покупець зобовязується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 7-ми банківських днів з моменту отримання товару від постачальника і документів, зазначених в п. п. 4.1, 4.2 цього договору (надання покупцю продавцем рахунку на оплату товару, документів, що підтверджують належну якість товару, видаткової накладної, податкової накладної та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару чинним законодавством). Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після передачі товару постачальником покупцю, отримання покупцем рахунку на оплату товару і передачі документів, зазначених п. 4.2 договору.

За змістом ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, кількість та якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. У разі, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (стаття 666 цього Кодексу).

Перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та у порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 687 ЦК України).

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що сторони обумовили у договорі інший порядок та строк передачі документів, які стосуються товару, ніж передача одночасно відповідно до договору або актів цивільного законодавства; також відповідач не надав доказів належної фіксації відсутності таких документів під час прийому-передачі товару, встановлення розумного строку для передачі цих документів; також у справі відсутні будь-які претензії або вимоги покупця до постачальника щодо неналежного виконання останнім взятих на себе договірних зобовязань.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України сторони зобов'язані довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 36 ГПК України).

Місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги доводи відповідача щодо відсутності доказів повноважень представника відповідача на укладення договорів поставки, відсутності первинних документів, що можуть бути доказами поставки визначеного договорами товару та доказів передання товару саме відповідачеві, а також передчасності звернення до господарського суду з даним позовом з посиланням на те, що зобовязання з оплати поставленого товару у відповідача не настало у звязку з ненаданням позивачем всіх супровідних документів на товар, оскільки такі доводи обєктивно нічим не підтверджені, спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам закону, що регулює виниклі між сторонами правовідносини.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; відповідно до частин 1, 2 статті 9 зазначеного вище Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машино зчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. При застосуванні засобів обчислювальної та іншої оргтехніки реквізити можуть бути зафіксовані у вигляді коду. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Разом із тим, за приписами ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як вже зазначалось вище, обставини справи щодо одержання відповідачем товару відповідно до умов укладених договорів поставки та згідно з наявними у справі документами первинного бухгалтерського обліку (видаткові накладні) у відповідні строки та кількості послідовно визнавались відповідачем, що підтверджується змістом листа від 29.12.2016р. № 15-1/1384 та змістом податкових накладних з розшифровками податкових зобовязань. В апеляційній скарзі відповідачем не наведено обставин справи, з яких у суду повинні були виникнути сумніви щодо достовірності визнаних обставин та добровільності їх визнання на час вчинення тієї чи іншої дії, а доводи апеляційної скарги в цій частині є надуманими та непереконливими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обовязок щодо здійснення оплати отриманого товару відповідно до положень договорів поставки та ст. ст. 712, 692 ЦК України виникає у відповідача, як покупця, не з моменту отримання рахунку на оплату, а після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, даний факт підтверджується первинними бухгалтерськими документами, якими в цих правовідносинах є видаткова накладна, відповідно до положень ст.ст. 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, які містять посилання на укладені договори поставки, а саме: № 480 від 23.06.2016р., № 481 від 23.06.2016р., № 482 від 24.06.2016р., № 496 від 23.06.2016р., № 483 від 24.06.2016р., № 484 від 24.06.2016р., № 485 від 25.06.2016р., № 486 від 25.06.2016р., № 487 від 25.06.2016р. № 488 від 26.06.2016р., № 489 від 26.06.2016р., № 490 від 26.06.2016р., № 491 від 26.06.2016р., № 492 від 27.06.2016р., № 493 від 27.06.2016р., № 494 від 27.06.2016р., № 498 від 01.07.2016р., № 730 від 07.09.2016р., відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підтверджують факт передачі позивачем та отримання відповідачем визначеного товару, тому на підставі таких накладних проводяться розрахунки між сторонами.

Рахунок на оплату товару є документом, який передбачає виставлення визначених сум до оплати покупцем за товари, які поставляються (фактично поставлені) або послуги, що надаються (фактично надані) та банківські реквізити, на які проводиться оплата. Рахунок на оплату товару не фіксує факт надання та отримання товарів, виконаних робіт або наданих послуг, оскільки не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. п. 1.2, 4.1 договору рахунок на оплату товару складається на підставі видаткової накладної.

За умови прийняття товару у визначеній кількості і вартості та наявності договірного врегулювання розміру, строку і порядку платежу, колегія суддів вважає, що відсутність рахунку на оплату товару не є тією обставиною, за якої існує неможливість виконання боржником свого обов'язку та не звільняє покупця від оплати вартості товару, який фактично поставлено та прийнято ним.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29.09.2009р. у справі № 37/405, яка в силу ст. 111-28 ГПК України є обовязковою у правозастосовній практиці для всіх судів України, рахунок на оплату товару є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку на оплату товару не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 цього Кодексу, а тому наявність або відсутність рахунку на оплату товару не звільняє відповідача від обовязку оплатити отриманий товар.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги і посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень, що позивачем не додано до матеріалів справи жодної належно оформленої заявки на поставку товару та не доведено, що відповідач замовляв даний товар, оскільки умовами п. 5.1 договорів поставки передбачено, що поставка кожної партії товару здійснюється згідно письмової або усної заявки покупця.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2015 року у справі № 903/679/14 (№ 3-77гс15) викладено висновок про те, що з огляду на положення ст. 692 Цивільного кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію, а тому викладене в апеляційній скарзі твердження скаржника про те, що лише довіреність представника покупця на отримання товару є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з відпуску товару саме відповідачеві, є помилковим.

Окрім цього, колегія суддів зазначає про те, що навіть якщо видаткова накладна підписана представником покупця без зазначення його прізвища, посади, номера довіреності, її слід вважати повноцінним первинним документом у разі наявності відтиску штампу або печатки підприємства - отримувача товару на видатковій накладній за умови, що відсутні документи, які свідчать про їхню втрату, підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі підприємства. Суб'єкт господарської діяльності несе повну відповідальність за законність використання його печатки, у тому числі за засвідчення видаткових накладних. Адже контроль за виготовленням, зберіганням та використанням печаток і штампів підприємства покладено на канцелярії організацій та відповідальних за діловодство. Керівник підприємства призначає осіб, які персонально відповідають за їхній облік і зберігання (п.п. 64, 65 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою КМУ від 27.11.98 р. № 1893, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, усі наявні у справі вищевказані видаткові накладні підписані уповноваженим представником покупця та скріплені печаткою філії "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" і належних доказів, які б свідчили про те, що відповідач звертався до правоохоронних органів з заявою про втрату, підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі підприємства печатки філії "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор", відповідачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Не заслуговує на увагу також й посилання відповідача на відсутність доказів повноважень представника відповідача на укладення договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, кожен з вищевказаних договорів поставки від імені покупця підписаний начальником філії "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" ОСОБА_3, який діяв на підставі Положення та довіреності № 15-1/14 від 05.01.2016р. Його підпис на договорах скріплений печаткою філії Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Відповідно до частини 3 статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 95 цього Кодексу унормовано, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Колегія суддів зазначає, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Дочірнє підприємство "Одеський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 року № 156, засновником якого є Відкрите акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Відповідно до пункту 3.8 Статуту підприємства за рішенням засновника підприємство може створювати на території України, а також за її межами філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Філії підприємства створюються, реорганізуються та ліквідуються на підставі Положень, затверджених підприємством і погоджених засновником.

Відповідно до пункту 3.3. Положення філії "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України філія може від імені і за дорученням директора підприємства укладати договори відповідно до предмета діяльності підприємства; представляти інтереси філії і підприємства у всіх установах, організаціях, підприємствах, обєднаннях, асоціаціях у межах наданих їй повноважень.

Згідно з ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку він представляє лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.).

Матеріалами справи підтверджений факт схвалення відповідачем укладених договорів поставки, оскільки сторони договорів, дійшовши згоди щодо їх істотних умов та підписавши договори за умовами, що здійснювалися за вільним вибором сторін, вчинили дії на його виконання, а саме: передали, прийняли та частково оплатили товар, що свідчить про той факт, що договори були направлені на реальне настання наслідків, обумовлених ними. Також беззаперечним доказом схвалення вищевказаних договорів поставки є лист відповідача від 29.12.2016р. № 15-1/1384 і останнім не надано доказів того, що між ТОВ Будівельна компанія ЕСКАДОР та філією "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" укладалися будь які інші договори поставки.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладені між ТОВ Будівельна компанія ЕСКАДОР, як постачальником, та філією "Червонознам'янська ДЕД" Дочірнього підприємства "Одеський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", як покупцем, 15 договорів поставки, неналежне виконання зобовязань за якими з боку відповідача є предметом спору у справі, ніким не оспорювалися та недійсними в судовому порядку не визнавалися.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не спростовуючи факту отримання від позивача товару у визначених кількості та вартості, що підтвердив представник відповідача в засіданні апеляційного суду, не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у звязку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі 2 372 210,54 грн. обґрунтовано визнано судом першої інстанції таким, що підлягає стягненню.

За прострочення виконання грошового зобовязання позивач на підставі п.п. 7.3.6, 7.3.9 договору поставки нарахував відповідачеві 118 610,53 грн. пені та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 44 891,02 грн. 3% річних і 195 544,03 грн. втрат від інфляції.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і договір є обовязковим до виконання.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договорів строку виконання грошового зобовязання з боку відповідача є встановленим, і останнім не заперечується, то, відповідно, і вимога позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованою.

За результатами перевірки обчислених позивачем розрахунків пені, процентів річних та втрат від інфляції судом апеляційної інстанції встановлено, що вони відповідають умовам укладених сторонами договорів поставки та чинному законодавству і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, доводи відповідача не містять власного контррозрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та правильно були задоволені місцевим судом.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду та при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 10 травня 2017 року у справі № 916/481/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_4