ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р.Справа № 915/1627/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Лашина В.В., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю:

від Центрального об'єднаного УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області - ОСОБА_1, довіреність № 3755/10-1, від 05.04.2017;

від ПАТ «ОСОБА_2 ощадний банк України» - ОСОБА_3, довіреність № 152, від 01.02.2017

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017

у справі № 915/1627/16

за позовом Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_2 ощадний банк України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного Управління ДФС у Миколаївській області

про стягнення 101271,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - Управління Пенсійного фонду) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 02.02.2017) до ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_2 ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») про стягнення 101271,17 грн. майнової шкоди (збитків).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням АТ «Ощадбанк» зобовязань за договором № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги, укладеного між позивачем та відповідачем 03.01.2006.

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, зазначає, що у жовтні 2016 року позивач з листа Миколаївського міського відділу реєстрації актів цивільного стану дізнався про факт смерті у січні 2004 року громадянина ОСОБА_5, який перебував на обліку позивача як пенсіонер та одержував пенсію на поточний рахунок, відкритий у філії позивача. Грошові кошти, які направлялися позивачем відповідачу на виплату пенсії ОСОБА_5, виплачувались відповідачем в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року третій особі, що свідчить про порушення відповідачем зобовязань за договором від 03.01.2006 та положень чинного законодавства, чим Пенсійному фонду України завдано збитків на суму 101271,17 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 у справі №915/1627/16 позов задоволено. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області збитки в сумі 101271, 17 грн. та судовий збір у сумі 1915,07 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Ощадбанк» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 у справі № 915/1627/16 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді Лашина В.В., Лавриненко Л.В.) від 15.05.2017 апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.06.2017 об 11:00.

14.06.2017 до Одеського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 по справі №915/1627/16 без змін, а апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 залучено до участі у справі № 915/1627/16 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 податкову інспекцію у Центральному районі м. Миколаєва Головного Управління ДФС у Миколаївській області. Розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.07.2017 об 11.00.

В судовому засіданні 11.07.2017 представник позивача надав пояснення та вважає, що оскаржуване рішення винесено на підставі повного зясування обставин, які мають значення для справи, без порушень застосування норм матеріального та процесуального права, а вимоги, викладені в апеляційний скарзі є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник АТ «Ощадбанк» у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник третьої особи - Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного Управління ДФС у Миколаївській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України явка у судове засідання це право, а не обовязок учасників процесу, справа може розглядатися без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 03.01.2006 між управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є позивач, та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 ощадний банк України», надалі перейменованим на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 ощадний банк України», укладено договір № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги. На підставі додаткових угод до договору, договір щороку пролонговувався.

Згідно з параграфом 1 статті 1 цього договору, відповідач виконує функції з виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі Порядок № 1596).

Відповідно до параграфів 2, 3 статті 1 договору, відповідач виконує функції, визначені в параграфі 1 статті 1 цього договору, у м. Миколаєві. Взаємовідносини між позивачем та відповідачем з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки регулюються Порядком № 1596, договором та додатковими угодами до Договору, що є його невідємними частинами.

У відповідності до параграфу 2 статті 3 договору відповідач зобовязався забезпечити видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у банку, так і з доставкою додому; видачу одержувачам належних їм сум пенсій та грошової допомоги за їх першою вимогою.

Згідно з параграфом 1 статті 5 договору у процесі виконання цього договору сторони зобовязалися додержуватися чинного законодавства.

Відповідно до параграфу 3 статті 8 договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, відповідач протягом трьох банківських днів повертає позивачу, за письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

На обліку позивача з 16.12.2003 перебував пенсіонер ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із особистою заявою пенсіонера, пенсія направлялась на виплату ОСОБА_5 на банківський рахунок (на ощадну книжку) у відокремленому підрозділі відповідача, а саме: Філії Миколаївське обласне управління «ОСОБА_2 ощадний банк України», ТВБВ № 10014/187 (раніше - ТВБВ № 10014/0221).

18 лютого 2016 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 136 «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування» та визначено механізм здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Пунктами 7, 9 зазначеного Порядку визначено, що верифікація та моніторинг державних виплат здійснюються структурним підрозділом Мінфін; у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

23 серпня 2016 року позивачем отримано лист головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 5585/05.03 від 23.08.2016 щодо необхідності проведення перевірки достовірності персональних даних одержувачів пенсійних виплат, списки яких зазначені у додатках до цього листа, виявлених під час опрацювання Пенсійним фондом України інформації, наданої Міністерством фінансів України, оскільки, за інформацією Міністерства фінансів України, реєстраційні номери облікових карток платників податків вказаних громадян закриті компетентними органами у звязку із смертю. У Додатку 1 до цього листа були зазначені персональні дані пенсіонера ОСОБА_5.

В ході відпрацювання вказаних списків позивачем отримана інформація про недійсність паспорта ОСОБА_5 Зокрема, на запит позивача від 07.09.2016 № 10807/04 Заводський районний відділ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області листом від 15.09.2016 № 2/3/3056 повідомив, що паспорт, виданий на громадянина ОСОБА_5, станом на 15.09.2016 є недійсним.

Рішенням від 29.09.2016 № 71/1 позивач припинив виплату пенсії ОСОБА_5 до зясування обставин.

01.10.2016 позивач направив запит до Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 30.09.2016 № 11902/04 щодо надання інформації, чи реєструвався факт смерті вказаного громадянина.

Листом від 03.10.2016 № 05.01/05-43/2937 Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив, що в архіві відділу зберігається актовий запис про смерть № 534 від 28.01.2004, складений на імя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 24.01.2004.

05.10.2016 позивачем направлено відповідачу розпорядження № 12120/04 від 05.10.2016 про повернення грошових коштів, направлених на виплату пенсії ОСОБА_5 в період з 01.02.2004 по 30.09.2016, в сумі 101 271,22 грн., у відповідь на яке відповідач повернув 9,19 грн. (9,14 грн. відсотки, 0,05 грн. пенсія), в межах наявного залишку.

Розмір різниці між сумою грошових коштів, направлених відповідачу позивачем для виплати пенсії ОСОБА_5, та сумою повернутих коштів, склав 101 271,17 грн., що і зумовило звернення позивача до суду з позовом.

Майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 101 271,17 грн., виникла саме на підставі порушення умов договору № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання. Зокрема, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди

Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що відшкодування збитків на інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту порушеного права.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частинами 1, 2 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Оскільки відшкодування збитків є формою відповідальності за порушення цивільного законодавства для їх відшкодування необхідно довести такі факти:

а) протиправність поведінки особи. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобовязання;

б) наявність збитків. Під збитками слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо);

в) причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та збитками є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що збитки мають виступати об'єктивним наслідком поведінки їх завдавача;

г) вина завдавача збитків, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданих збитків покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Зокрема, пунктом 5 глави 3 Постанови правління Національного банку України від 14.08.2003 № 337 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України», чинної з 01.02.2004 по 15.07.2011, визначено, що у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача.

Пунктом 3.5. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528, яка набрала чинності з 15.07.2011 і є чинною на дату розгляду справи, передбачено, що банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє, поміж іншого, належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі.

Як вірно визначено судом першої інстанції, що причинно-наслідковий зв'язок між протиправним діянням відповідача та збитками вбачається у наступному: у разі виконання відповідачем належним чином договірних обовязків та обовязків, покладених на нього чинним законодавством, а саме: у разі невиплати відповідачем пенсії ОСОБА_5 третій особі, та, як наслідок, накопичення грошових коштів, що спрямовувались позивачем відповідачу для зарахування на поточний рахунок ОСОБА_5, на рахунку вказаного громадянина, це призвело б у дію механізм, передбачений пунктом 16 Порядку № 1596.

Так, відповідно до п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» №1596 від 30.08.1999, якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобовязаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

Згідно п. 19 Порядку № 1596, суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки у разі, коли протягом року не відбулася ідентифікація та верифікація одержувача з обовязковим предявленням ним паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для зясування місця її проживання.

Помилково зараховані на поточні рахунки суми пенсій та грошової допомоги зараховуються в рахунок наступних виплат або за вимогою органів Пенсійного фонду та органів соціального захисту населення повертаються на рахунки, з яких проводилося фінансування.

Отже, у разі дотримання відповідачем умов договору та чинного законодавства, збитків Пенсійного фонду та, як наслідок, порушення прав застрахованих осіб, можна було б уникнути.

При видачі готівки банк повинен був і мав передбачити шкідливі наслідки неналежного виконання свого обовязку з перевірки належності предявленого документа (паспорту), що посвідчує особу одержувача коштів.

Колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, оскільки неналежне виконання банком своїх договірних зобов'язань та вимог законодавства щодо видачі пенсії, а саме ідентифікації особи, яка отримувала пенсію замість гр. ОСОБА_5, призвело до виплати пенсії невстановленій особі.

Розрахунок збитків на суму 101 271,22 грн. підтверджується копіями витягів із списків зарахування пенсій, соціальних допомог на поточні рахунки, складання яких передбачено Порядком № 1596, довідкою позивача № 16212/04 від 28.12.2016 про фактично виплачений розмір пенсії за особовим рахунком ОСОБА_5 № 152573, наданими відповідачем виписками по рахунку ОСОБА_5 та розрахунком позовних вимог.

Розмір збитків, визначений позивачем як різниця між сумою коштів, направлених на виплату пенсії ОСОБА_5, та коштів, повернутих відповідачем позивачу, складає 101271,17 грн. (= 101271,22 грн. 0,05 грн.).

Доводи апеляційної скарги, щодо на невжиття позивачем в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року заходів щодо з'ясування, чи є ОСОБА_5 живим, колегією суддів не приймаються, оскільки чинне законодавство у зазначений період, що регулює діяльність органів Пенсійного фонду, свідчить про відсутність встановленого на нормативно-правовому рівні обовязку органів Пенсійного фонду здійснювати за власною ініціативою періодичну перевірку всіх без винятку або окремих категорій одержувачів пенсій на предмет, чи є вони живими.

Частина 7 статті 21, статті 52, 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина 4 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, передбачали активні дії третіх осіб щодо надання органам Пенсійного фонду інформації про померлих громадян.

Отже, до отримання інформації про недійсність паспорта гр. ОСОБА_5 управління не мало підстав перевіряти, чи є він живим та правовий механізм такої перевірки не був передбачений.

Щодо правомірності призначення Управлінням пенсійного фонду пенсії громадянину ОСОБА_5, то в даному випадку це не є предметом розгляду даної справи, оскільки предметом позову є стягнення збитків за порушення відповідачем договірних зобов'язань за договором № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги, а питання щодо правомірності нарахування пенсії Пенсійним фондом померлої особи не знаходиться в причинно-наслідковому звязку з заподіянням збитків внаслідок неналежного виконання договірних зобовязань щодо видачі пенсії невстановленій особі.

Отже, у даному випадку АТ «Ощадбанк» не доведено факту належного невиконання договору № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги, оскільки перед видачею готівки у видаткових касових документах працівник банку повинен був перевірити, належність пред'явленого паспорта з особою яка отримувала пенсію громадянина ОСОБА_5

Таким чином, рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного зясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_2 ощадний банк України» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 у справі № 915/1627/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_2 ощадний банк України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 14.07.2017.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя В.В. Лашин