ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2017 р. Справа № Б-39/55-09

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю:

від заявника апеляційної скарги - ОСОБА_1 (за довіреністю від 07.04.2016)

кредитора ПАТ "ОТП Банк" - Яременко А.О. (за довіреністю від 25.04.2017)

боржника - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_3 (вх. №1387 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.04.17 у справі № Б-39/55-09

за заявою ФОП ОСОБА_4

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду 30.04.15 надійшла заява ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій ліквідатор просить суд: 1) витребувати у ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1 на користь банкрута нежитлові приміщення І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; 2) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію права власності нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3; 3) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № Б-39/55-09 (суддя Міньковський С.В.) заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_4 (вх. №17554 від 30.04.15) про витребування майна з чужого незаконного володіння з урахуванням уточнень задоволено. Ухвалено витребувати у ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, на користь банкрута ФОП ОСОБА_4, іпн НОМЕР_2, нежитлові приміщення І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 не погодився з прийнятою у справі ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у даній справі та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ліквідатора ФОП ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ухвалено заявнику апеляційної скарги до початку судового засідання надати докази доплати судового збору в сумі 3907,07 грн. (з урахуванням вартості спірного майна, яке просить витребувати заявник).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 розгляд справи відкладено на 12.06.2017. Вдруге ухвалено заявнику апеляційної скарги до початку судового засідання надати докази доплати судового збору в сумі 3907,07 грн. (з урахуванням вартості спірного майна, яке просить витребувати заявник).

У зв'язку з відпусткою судді Шевель О.В. згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.06.2017 визначено наступний склад судової колегії для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 розгляд справи відкладено на 13.07.2017. Втретє ухвалено заявнику апеляційної скарги до початку судового засідання надати докази сплати судового збору в сумі 3907,07 (з урахуванням вартості спірного майна, яке просить витребувати заявник).

На виконання вимог ухвал Харківського апеляційного господарського суду заявник апеляційної скарги надав клопотання (вх. 7373 від 13.07.2017), в якому просить долучити до матеріалів справи оригінал квитанції від 12.07.2017 про сплату судового збору в сумі 3907,07 грн.

Квитанція оглянута колегією суддів та долучена до матеріалів справи.

Від ліквідатора боржника надійшов відзив (вх. 7370 від 13.07.2017) на апеляційну скаргу, в якому викладені заперечення на доводи апеляційної скарги. ліквідатор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду, яка на його думку винесена з дотриманням вимог закону та при належному дослідженні обставин справи. В обґрунтування своєї позиції у справі до відзиву додані копії постанов Вищого господарського суду та Верховного Суду України у справах Б-39/55-09.

В судове засідання 13.07.2017 ліквідатор боржника не прибув, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 13.07.2017 представники заявника апеляційної скарги та кредитора у справі пояснили, що вважають за можливе проводити розгляд справи за відсутності ліквідатора боржника.

Зважаючи на належне повідомлення сторін та інших учасників провадження у справі про банкрутство про час та місце розгляду справи, встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги та те, що розгляд справи неодноразово відкладався, судова колегія вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника ліквідатора боржника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представника апелянта та кредитора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчим актами України.

Постановою господарського суду від 02.04.2009 визнано банкрутом ФОП ОСОБА_4 та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатор боржника неодноразово змінювався. Станом на час розгляду апеляційної скарги ліквідатором боржника є арбітражний керуючий Косиневський М.А. (призначений ухвалою господарського суду Харківської області від 17.02.2015)

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено господарським судом першої інстанції та під час апеляційного провадження, банкруту на праві власності належать, зокрема, нежитлові приміщення І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2006 виданим виконавчім комітетом Київської районної ради м. Харкова та зареєстрованого за ним КП "Харківське міське бюро техничної інвентарізації" 21.08.2006 (запис № П-2-29140 в книзі 1, реєстраційний № 15757256).

Згідно договору іпотеки № РМ-SME 702/56/2008/5 від 26.02.2008 зазначені вище нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, забезпечують виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № СМ-SME 702/56/2008 від 26.02.2008, укладеного боржником з ЗАТ "ОТП Банк" (т. 1 а.с. 51-53) та за договором іпотеки (майнова порука) РМ-SME 702/194/2007/2 від 19.12.2007. Сума заборгованості перед ПАТ "ОТП Банк" (правонаступник ЗАТ "ОТП Банк") складає 1975669,20 грн.

Статтями 25-31, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999) усі види майнових активів банкрута включаються до складу ліквідаційної маси та підлягають реалізації з метою задоволення вимог кредиторів, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи належне на праві власності майно банкрута, включене до складу ліквідаційної маси (нежитлові приміщення І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1), реалізовано попереднім ліквідатором боржника арбітражним керуючим Родзинським А.А. через Українсько-Російську товарну біржу (Протокол проведення аукціону від 15.09.2009 лот.№1), переможцем якого визнано ОСОБА_7 за вартістю 333762,00 грн.

Після проведення аукціону з продажу зазначених приміщень між ліквідатором Родзинським А.А. (продавець) та гр. ОСОБА_7 на підставі протоколу аукціону Українсько-Російської товарної біржі від 15.09.2009 року (лот. № 1) укладено договір купівлі-продажу від 30.09.2009 (т. 2 а.с. 9, т. 3 а.с.34-39) за ціною 333762,00 грн.

Право власності на зазначені нежитлові приміщення зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі протоколу проведення аукціону від 15.09.2009 та договору купівлі-продажу від 30.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. за реєстр. № 2804.

08.10.2009 зазначене вище спірне нежитлове приміщення відчужено ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 1929, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М.

05.05.2010 зазначені вище приміщення були відчужені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №1310, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2014, з урахуванням внесених до неї змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.14, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.09.09, в зв'язку з виявленням порушень порядку проведення реалізації вищезазначених нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А., який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП ОСОБА_4, та гр. ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. від 30.09.2009. Ухвала господарського суду від 13.03.2014 набрала законної сили.

30.04.2015 ліквідатор боржника арбітражний керуючий Косиневський М.А. звернувся до господарського суду Харківської області із заявою (вх. 17554), в якій він просить суд, крім іншого : 1) витребувати у ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1 на користь банкрута нежитлові приміщення І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; 2) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію права власності нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3; 3) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 11.04.2017 місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про витребування майна. Судова колегія вважає правомірним такий висновок господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції від 19.01.2013) спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 19.01.2013) суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника за винятком спорів, пов'язаних із визначеннням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними провочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У п. 9 листа Вищого господарського суду України № 01-06/606/2013 від 28.03.2013р. надано судам такі роз'яснення: частина 4 статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, як-от: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника. Дана норма кореспондуєтсья з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України (у відповідній редакції Закону) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Як встановлено вище, на момент визнання боржника банкрутом, він мав у власності, крім іншого, нежитлові приміщення І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2006 виданим виконавчім комітетом Київської районної ради м. Харкова та зареєстрованого за ним КП "Харківське міське бюро техничної інвентарізації" 21.08.2006 (запис № П-2-29140 в книзі 1, реєстраційний № 15757256).

Зазначені приміщення були відчужені на підставі договору купівлі-продажу між ліквідатором боржника арбітражним керуючим Родзинським А.А. (продавець) та гр. ОСОБА_7 від 30.09.2009.

Вказаний договір визнано недійсним в судовому порядку ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2014 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014. В касаційному порядку постанову Харківського апеляційного господарського суду переглянуто не було, отже вона є чинною та вступила в законну силу.

Спірне майно неодноразово відчужувалось. Так, як вбачається з матеріалів справи 08.10.2009 зазначене вище спірне нежитлове приміщення відчужено ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, 05.05.2010 зазначені вище приміщення були відчужені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндікаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не мала права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Відповідно до п. 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

У постанові від 11.06.2014 у справі № 6-52цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Статтею 111-28 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом

З урахуванням правового висновку Верховного Суду України, оскільки первісний договір купівлі-продажу між ліквідатором боржника арбітражним керуючим Родзинським А.А. (продавець) та гр. ОСОБА_7 від 30.09.2009 визнано недійсним в судовому порядку, то підстава, на якій придбане спірне майно наступними набувачами у ланцюгу наступних угод, згодом відпала, особа, за якою зареєстровано право власності на момент звернення ліквідатора із заявою про повернення спірного майна в порядку ст. 388 ЦК України, зобов'язана повернути майно.

Судова колегія зазначає, що банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Тобто, метою боржника при зверненні до суду із заявою про порушення справи про банкрутство є саме задоволення вимог кредиторів, для чого і відбувається реалізація майна боржника. Отже, боржник висловив свою згоду та волю на реалізацію належного йому майна виключно з метою задоволення вимог кредиторів.

В судовому рішенні про визнання недійсною первісної угоди, за якою спірне майно вибуло з володіння боржника, встановлено, що по перше, ліквідатором порушено порядок реалізації, встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника", Закону України "Про іпотеку", гроші від реалізації не надходили ані на депозитний рахунок нотаріальної контори, ані на ліквідаційний рахунок боржника та не отримувались заставним кредитором.

Судова колегія вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано звернуто увагу та надано належної оцінки тій обставині, що реалізоване майно було передано в іпотеку відповідно до договору іпотеки нерухомого майна № РМ-SME 702/56/2008/5 від 26.02.2008 та забезпечує виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № СМ-SME 702/56/2008 від 26.02.2008, укладеного боржником з ЗАТ "ОТП Банк" (т. 1 а.с. 51-53) та за договором іпотеки (майнова порука) РМ-SME 702/194/2007/2 від 19.12.2007. Сума заборгованості перед ПАТ "ОТП Банк" (правонаступник ЗАТ "ОТП Банк") складає 1975669,20 грн.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. від 30.06.1999) арбітражний керуючий зобов'язаний повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, матеріалами справи, та, зокрема ухвалою суду від 13.03.2014, підтверджується відсутність доказів того, що ліквідатор Родзинський А.А.. звертався до заставного кредитора (іпотекодержателя) щодо надання згоди, а також в матеріалах справи відсутні докази того, що заставодержатель - ПАТ "ОТП Банк" взагалі мав належну інформацію про проведення аукціону з продажу майна і про вартість продажу такого майна.

Згідно ч.4 ст. 147 Господарського кодексу України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. При цьому, ч.2 ст.20 Кодексу визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються у т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання. Також, згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вищевикладені обставини підтверджують, що реалізоване нерухоме майно банкрута вибуло з володіння власника незаконно, не з його волі та без його згоди, відчужено безоплатно та без згоди заставного кредитора, що згідно ст. 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна на користь законного власника ОСОБА_4 з метою його включення до складу ліквідаційної маси та погашення грошових вимог заставного кредитора - ПАТ "ОТП Банк".

Крім того, відповідно до висновків, викладених в Постанові Верховного Суду України від 23.03.16 у справі №54/315, що є обов'язковими для всіх судів України (ст. 111-28 ГПК України) іпотека залишається дійсною не залежно від зміни власника майна.

Судова колегія вважає, що заява ліквідатора в частині зобов'язання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3; 3) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності нежитлових приміщень І-го поверху №84-1, 84-4, 84-7-:-84-9, 84-11-:-84-14 в літ. "А-5", загальною площею 99,00 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент звернення ліквідатора із заявою в порядку статті 388 ЦК України) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції чинній на момент звернення ліквідатора із заявою в порядку статті 388 ЦК України) державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з частиною п'ятою статті 3 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав.

У частині другій статті 9 цього ж Закону передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини четвертої цієї статті державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (абзац другий частини четвертої вказаної статті).

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені у статті 24 Закону № 1952-ІV, а статтею 30 цього Закону встановлена відповідальність у сфері державної реєстрації прав.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 11.11.2015р. у справі № 21-2958а15.

Заявником не надано доказів звернення до реєстраційної служби з заявою про здійснення відповідної реєстрації прав власності та того, що Державний реєстратор відмовив у здійсненні такої реєстрації.

Колегія судів зазначає, що державна реєстрація прав проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати здійснити державну реєстрацію прав за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Стосовно посилань заявника апеляційної скарги на те, що заява ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння подана з пропуском позовної давності судова колегія зазначає наступне.

Позовна давність це строк у межах, якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого майнового права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальний строк позовної давності становить три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено вище, ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2014, з урахуванням внесених до неї змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.14, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.09.09, у зв'язку з виявленням порушень порядку проведення реалізації спірних нежитлових приміщень.

Із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння ліквідатор звернувся 30.04.2015, отже в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою та не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі. При прийнятті оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому ухвалу господарського суду Харківської області від 11.04.2017 по справі № Б-39/55-09 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись 49, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105,106 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 11.04.17 у справі № Б-39/55-09 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.07.17

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.