РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017Справа №910/8101/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт»

про стягнення 530 610,25 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Посадський С.В. - по дов.

від відповідача: Літвінова О.В. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «МТС Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» про стягнення неустойки в розмірі 530 610,25 грн.

Ухвалою від 23.05.2017р. порушено провадження по справі №910/8101/17 та призначено її розгляд на 06.06.2017р.

Представником позивача 02.06.2017р. через відділ діловодства суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено про зміну найменування Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна».

Згідно п.1.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі коли зміна найменування юридичної особи сталась у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Зі змісту представленого суду витягу №03-17 з протоколу №38 від 21.04.2017р. загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» вбачається, що вищим органом управління позивача прийнято рішення про зміну найменування товариства на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна».

Зміну найменування позивача було зареєстровано у визначеному чинним законодавством порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне визначати нове найменування заявника, а саме Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна».

Одночасно, у судовому засіданні 06.06.2017р. представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником відповідача 02.06.2017р. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву та клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником позивача у судовому засіданні 06.06.2017р. було надано усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримано.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було висловлено заперечення.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.06.2017р. було оголошено перерву до 26.06.2017р.

У судовому засіданні 26.06.2017р. представником позивача було надано усні пояснення по справі та підтримано позовні вимоги.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами в судовому засіданні 26.06.2017р.

В судовому засіданні 26.06.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2014р. між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» (найменування якого було змінено на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромексперт» (постачальник) було укладено договір поставки №SD-14-5000017, згідно п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця договірний товар, а покупець зобов'язується прийняти договірний товар і сплатити за нього відповідну грошову суму.

Договір включає будь-який вид і будь-яку модель договірних товарів, придбаних покупцем у постачальника відповідно до договору і додаткових угод (п.1.3 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р.).

Відповідно до п.1.4 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. покупець погоджується замовляти і купувати договірні товари у постачальника відповідно до положень договору і додаткових угод на поставку.

За умовами п.1.5 вказаного правочину постачальник погоджується постачати замовлені договірні товари покупцеві відповідно до договору та додаткових угод на поставку.

Згідно п.1.6 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. асортимент, кількість, ціна, вартість, термін поставки (графік поставки в разі необхідності) та інші додаткові характеристики договірного товару визначаються у відповідному замовленні і додатковій угоді.

У п.п.2.1.1, 2.1.3 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. вказано, що постачальник зобов'язався, зокрема, поставити договірний товар в строк, зазначений в додатковій угоді, належної якості, у визначеній сторонами кількості: при поставці договірного товару (кожної партії договірного товару) надати покупцеві всі необхідні документи згідно умов даного договору, а саме але не обмежуючись, технічний паспорт, опис, гарантійний талон, документацію на товар та експлуатаційну документацію, а також належним чином завірені копії, свідоцтва якості, або довідки, сертифікати відповідності, гігієнічні висновки. Декларацію відповідності технічним регламентам, тощо, які вимагаються відповідно до положень чинного законодавства України.

Постачальник має право на своєчасну оплату поставленого договірного товару належної якості (п.2.2.1 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р.).

Згідно п.2.3 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. покупець зобов'язаний прийняти належним чином поставлений договірний товар, що відповідає умовам договору. Своєчасно оплатити належним чином поставлений договірний товар на умовах даного договору.

У розділі 3 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. сторонами узгоджено ціну правочину.

Зокрема, згідно умов п.п.3.1-3.5 укладеного між сторонами правочину ціна на договірний товар встановлюється в національній валюті і фіксується в додаткових угодах, які є невід'ємними частинами договору. Ціна договірних товарів в кожній додатковій угоді визначається в гривнях і вказана виходячи з курсу Національного Банку України української гривні до долара США станом на 29.11.2013р. - 7.993 грн. за один долар США. Вартість товару може коригуватися в разі, якщо на дату поставки офіційний курс долара США до гривні зміниться (в більшу або меншу сторону) по відношенню до курсу, зафіксованому в даному пункті. Для розрахунку визначається офіційний курс Національного банку України на дату поставки. Остаточна вартість товару визначається в товарній накладній за такою формулою:

Ц2 = (Ц1хК2) / К1

де:

Ц2 - вартість товару на дату поставки:

Ц1 - вартість товару, визначена на дату зазначену в п.3.1 договору;

К2 - офіційний курс Національного банку України (долара США до гривні) на дату поставки товару;

К1 - офіційний курс Національного банку України (долара США до гривні), зафіксований цим договором - 7.993 грн. за один долар США.

У разі зміни (збільшення або зменшення) офіційного курсу на дату відвантаження договірного товару. Постачальник самостійно перераховує ціну договірного товару пропорційно зміні офіційного курсу і інформує про це покупця. В такому випадку постачальник самостійно зазначає у відповідних накладних на договірний товар і в рахунках нову змінену ціну договірного товару, а покупець зобов'язаний оплатити вартість договірного товару по ціні, зазначеної в таких накладних і рахунках. Загальна вартість даного договору становить суму вартості всього договірного товару, поставленого у відповідності з усіма додатковими угодами до даного договору. Загальна вартість даного договору включає всі податки, збори та обов'язкові платежі, які повинні бути сплачені сторонами.

Умовами п.п.4.1 та 4.2 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. передбачено, що постачальник зобов'язується поставити покупцеві договірний товар в строк і на умовах, визначених цим договором або відповідними додатковими угодами до даного договору. Товар поставляється на склад покупця на умовах DDP, вул. Зрошувальна, № 5. м Київ згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати додаткової угоди, якщо інше не визначено в додатковій угоді.

У п.4.3 означеного правочину визначено, що датою поставки є дата фактичного отримання договірного товару покупцем на складі покупця (місце призначення) і підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної.

Згідно п. 4.5 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. постачальник зобов'язаний надати покупцеві в момент поставки договірного товару оригінали наступних документів: видаткова накладна; рахунок - фактури - 2 оригінали, в рахунку-фактурі вказується номер договору поставки і номер додаткової угоди, за яким виконується поставка; належним чином складена податкова накладна, інші документи передбачені Договором.

У відповідності до п. 5.1 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. оплата вартості договірного товару за відповідною додатковою угодою до договору здійснюється покупцем шляхом переказу суми платежу на рахунок постачальника, зазначений в реквізитах. Покупець оплачує 100% вартості поставленого договірного товару не пізніше ніж протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з дати фактичного отримання договірного товару покупцем і підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних на договірний товар, при наявності повного комплекту належних оформлених документів, зазначених в пункті 4.5. даного договору якщо інше не обумовлено в додатковій угоді.

За умовами п. 5.2 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. оплата проводиться в терміни, обумовлений в п.5.1 при наступних умовах: при наявності підписаної сторонами видаткової накладної; відсутність прострочення в поставці договірного товару; відсутність прострочення в наданні покупцю повного комплекту належним чином оформлених необхідних документів, зазначених в п. 4.5 даного договору. У разі прострочення в поставці з вини постачальника терміни оплати відстрочується пропорційно терміну прострочення з вини постачальника.

Згідно п. 5.3 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. якщо в останній день зазначеного у відповідній додатковій угоді терміну оплати, хоча б одна з умов (п.5.2) не виконана, покупець має право здійснити оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати виконання всіх умов перелічених в п.5.2, при цьому жодних штрафних санкцій до покупця не застосовуються.

Сторони домовились, що даний договір вступає в силу з дати його підписання і діє до 10.01.2015р. Якщо на дату закінчення строку дії даного договору будь-які з зобов'язань сторін не виконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання (п.12.1. договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки товару.

03.03.2014р. між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромексперт» укладено додаткову угоду №1 до договору поставки № SD-14-5000017 від 10.01.2014, згідно якої постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар у відповідності з цінами та кількостями, а саме: CDMA- модем АTEL ADA С 450; у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн.; CDMA- модем АTEL ADA С 450; у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн.; загальна вартість: 3 515 280, 00 грн.

Згідно умов вказаної додаткової угоди строк поставки CDMA- модем АTEL ADA С 450 - до 02.05.2014р., а CDMA- модем АTEL ADA С 450 - до 20.06.2014р.

Також, 19.09.2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору поставки №SD-14-5000017 від 10.01.2014р., відповідно до якої постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар у відповідності з цінами та кількостями, а саме: CDMA- модем АTEL ADA С 450; у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн. Згідно умов додаткової угоди №2 від 19.09.2014р. строк поставки - до 20.11.2014 р.

29.09.2014р. між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромексперт» укладено додаткову угоду №3 до договору поставки №SD-14-5000017 від 10.01.2014р., згідно якої постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар у відповідності з цінами та кількостями, а саме: CDMA- модем АTEL ADA С 450; SPA - код товару: USGMATE00000000, у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн. Строк поставки - до 30.11.2014 року.

24.10.2014р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №4 до договору поставки №SD-14-5000017 від 10.01.2014р., відповідно до якої постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар у відповідності з цінами та кількостями, а саме: CDMA- модем АTEL ADA С 450; SPA - код товара: USGMATE00000000, у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн. Строк поставки - до 25.12.2014 року.

03.12.2014р. між покупцем та постачальником було укладено додаткову угоду №5 до договору поставки №SD-14-5000017 від 10.01.2014, відповідно до якої сторони вирішили п. 1 додаткової угоди № 3 від 29.09.2014р. викласти в наступній редакції: Постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує товар у відповідності з цінами та кількостями, а саме: CDMA- модем АTEL ADA С 450; SPA - код товару: USGMATE00000000, у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн.»

Ціна товару (Таблиця № 1) в гривнях вказана виходячи з курсу Національного банку України гривні до долара США станом на 29.11.2013 - 7, 993 грн. за один долар США. Вартість товару може коригуватися у разі якщо на дату поставки офіційний курс долара США до гривні зміниться (в більшу або меншу сторону) по відношенню до курсу, зафіксованому в даному пункті. Для розрахунку визначається офіційний курс Національного банку України до 14, 00 годин на дату поставки. Остаточна вартість товару визначається в відпускної накладної за такою формулою:

Ц2 = (Ц1хК2) / К1

де:

Ц2 - вартість товару на дату поставки:

Ц1 - вартість товару (Таблиця № 1);

К2 - офіційний курс Національного банку України (долара США до гривні) на дату поставки товару;

К1 - офіційний курс Національного банку України (долара США до гривні), зафіксований цим договором - 7.993 грн. за один долар США.

Додатковою угодою №6 від 03.12.2014р. контрагентами було погоджено внесення змін до додаткової угоди №4 від 24.10.2014р., зокрема, визначено, що товаром за останньою є CDMA- модем АTEL ADA С 450; SPA - код товару: USGMATE00000000, у кількості - 5000 шт., ціна за 1 шт. без ПДВ - 292, 94 грн., сума без ПДВ - 1 464 700, 00 грн., ПДВ - 292 940, 00 грн.; сума з ПДВ - 1 757 640, 00 грн.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України).

Судом зазначалось, що умовами п.п.4.1 та 4.2 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. передбачено, що постачальник зобов'язується поставити покупцеві договірний товар в строк і на умовах, визначених цим договором або відповідними додатковими угодами до даного договору. Товар поставляється на склад покупця на умовах DDP, вул. Зрошувальна, № 5. м Київ згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати додаткової угоди, якщо інше не визначено в додатковій угоді.

Згідно додаткової угоди №2 від 19.09.2014р. строк поставки товару до 20.11.2014р.

За додатковою угодою №3 від 29.09.2014р. постачальник зобов'язався поставити покупцю товар до 30.11.2014р.

Додатковою угодою №4 від 24.10.2014р. передбачено строк поставки товару до 25.12.2014р.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк поставки товару за договором №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. та зокрема, додатковими угодами №2 від 19.09.2014р., №3 від 29.09.2014р., №4 від 24.10.2014р. настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» товар за договором №SD-14-5000017 від 10.01.2014р., а саме додатковими угодами №2 від 19.09.2014р., №3 від 29.09.2014р., №4 від 24.10.2014р. до нього було передано Приватному акціонерному товариству «МТС Україна» (найменування якого було змінено на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна») з порушенням термінів визначених домовленістю контрагентів.

Вказані твердження заявника підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що на виконання додаткової угоди №2 від 19.09.2014р. відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товар, а саме CDMA- модеми АTEL ADA С 450 у кількості 5000 шт., про що сторонами складено та підписано видаткову накладну №UPE3 від 26.11.2014р. на суму 3 300 200 грн.

На виконання додаткової угоди №3 від 29.09.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромексперт» було поставлено, а Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» прийнято CDMA- модеми АTEL ADA С 450, SPA - код товару USGMATE00000000 у кількості - 5000, про що складено та підписано видаткову накладну №UPE4 від 17.12.2014р.

Згідно накладної №UPE1 від 08.01.2015р. відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято товар, а саме CDMA- модеми АTEL ADA С 450 у кількості 5000 одиниць на суму 3459860 грн. на виконання додаткової угоди №4 віл 24.10.2014р. з урахування відповідних змін.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» було порушено свої обов'язки в частині поставки товару у строки визначені договором №SD-14-5000017 від 10.01.2014р., а саме додатковими угодами №2 від 19.09.2014р., №3 від 29.09.2014р., №4 від 24.10.2014р. до нього.

Вказані обставини і стали підставою для нарахування позивачем неустойки згідно договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р. і звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» про стягнення неустойки в розмірі 530 610,25 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

При цьому, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов'язання, визначено частиною 2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань. Аналогічну позицію висловлено Вищим господарським судом України в інформаційному листі №01-06/249 від 15.03.2011р. та Верховним Судом України у постанові від 22.11.2010р. по справі №14/80-09-2056.

У разі прострочення терміну поставки та/або заміни/ремонту дефектного договірного товару постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі - 0,5 % від вартості не поставленого договірного товару та/або не заміненого (відремонтованого) за кожен день прострочення, але не більше 10% (десяти відсотків) від вартості не поставленого та/або не заміненого (відремонтованого) договірного товару (п.8.2 договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р.).

З огляду на порушення постачальником свого обов'язку з поставки товару у обсязі та строки, визначені договором, заявником було нараховано неустойку в сумі 530 610,25 грн.

Зокрема, за порушення строків поставки за додатковою угодою №2 від 19.09.2014р. заявником за прострочення у 6 днів нараховано неустойку в сумі 82 505 грн.; за порушення строків поставки за додатковою угодою №3 від 29.09.2014р. на 17 днів нараховано неустойку в сумі 245 696,75 грн.; за порушення строків поставки за додатковою угодою №4 від 24.10.2014р. на 14 днів нараховано та заявлено до стягнення неустойку в сумі 202 408,50 грн.

При здійснення перевірки наведеного заявником розрахунку, судом встановлено, що при нарахуванні неустойки за порушення строків поставки за додатковою угодою №3 від 29.09.2014р. позивачем допущено помилку у визначенні початкової дати періоду прострочена, зокрема, не враховано, що за приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи, що згідно умов додаткової угоди №3 від 29.09.2014р. строк поставки товару визначено до 30.11.2014р., а 29.11.2014р. та 30.11.20114р. були вихідними днями, кінцевим строком поставки було 01.12.2014р., а отже, право на нарахування неустойки виникло у покупця з 02.12.2014р.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є нарахування та заявлення до стягнення з відповідача неустойки за порушення строків поставки за додатковою угодою №3 від 29.09.2014р. на суму 216 791,25 грн., а не 245 696,75 грн., як заявлено позивачем.

Тобто, позовні вимоги в частині стягнення неустойки в сумі 28905,50 грн. підлягають залишенню без задоволення як безпідставні.

Наразі, суд зазначає, що у відзиві Товариством з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» заявлено про застосування строків позовної давності.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

Разом з цим, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 зазначеного Кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За приписами ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.2.1 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом ч.2 ст.9 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п.2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007р. Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Пунктом 4.3 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Зі змісту представленого до матеріалів справи розрахунку неустойки вбачається, що фактично останню нараховано за додатковою угодою №2 від 19.09.2014р. за період з 20.11.2014р. по 25.11.2014р. (включно) - тобто за 6 днів; за порушення строків поставки за додатковою угодою №3 від 29.09.2014р. з 30.11.2014р. по 16.12.2014р. (включно) - тобто за 17 днів; за порушення строків поставки за додатковою угодою №4 від 24.10.2014р. за період з 29.12.2014р. по 07.01.2015р. (включно) - тобто за 14 днів.

Проте, до суду з розглядуваним позовом Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернулось до суду лише 19.05.2017р., про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції суду, тобто, з пропуском спеціального строку позовної давності, визначеного ст.258 Цивільного кодексу України.

Наразі, твердження заявника щодо поважності причин пропуску строку позовної давності суд вважає безпідставними та такими, що не свідчать про наявність у даному випадку підстав для захисту порушеного права заявника у відповідності до ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України. При цьому, суд зазначає наступне.

За приписами ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку позовної давності, заявник посилався на те, що 23.02.2015р. позивачем було направлено відповідачу заяву про зарахування зустрічних вимог, згідно якої як зустрічні однорідні вимоги заявником зараховано заборгованість продавця перед покупцем з оплати штрафу за несвоєчасну поставку товару на суму 187 950,75 грн. згідно претензії №1 від 23.01.2014р. та частково заборгованість покупця перед продавцем за поставлений товар. Заявником наголошено на тому, що до моменту винесення та набуття законної сили судовими актами по справі №910/19869/16, оскільки саме судовими актами по вказаній справі визначено відсутність підстав для визнання зобов'язань стороні припиненими згідно вказаної заяви, Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» вважало свої права захищеними та не вчиняло дій щодо подання окремого позову про стягнення неустойки. До того ж, сподівання на захищеність власних прав заявником також обґрунтовувались відсутністю з боку відповідача претензій на зараховану згідно заяви від 23.02.2015р. заборгованість з оплати поставленого товару. Отже, вказане, на думку позивача, свідчить про поважність причин пропуску строку позовної давності.

Проте, за висновками суду наведені заявником обставини не свідчать про поважність причин пропуску позовної давності.

При цьому, судом враховано, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/19866/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про стягнення 187 950, 75 грн. основного боргу, 62 391, 19 грн. інфляційних нарахувань та 5 746, 66 грн. - 3% річних та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромексперт» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 37 590, 15 грн.

Рішенням від 20.02.2017р. Господарського суду міста Києва, яке залишено без змін постановою від 12.04.2017р. Київського апеляційного господарського суду, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» задоволено частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромексперт» 187 950, 75 грн. - заборгованості, 76 063, 67 грн. - інфляційних втрат, 9 237, 91 грн. - 3 % річних та 4 098, 79 грн. - судового збору. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити. У задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» відмовлено.

У наведеному судовому акті було зазначено про безпідставність посилання відповідача на заяву від 23.02.2016р. в якості підстави припинення грошових зобов'язань.

Наразі, судом прийнято до уваги, що згідно ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення одностороннього правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється на підставі положень ст. 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується з прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Проте, правова природа вимог про стягнення основного боргу та про стягнення неустойки є різною.

Тобто, посилання заявника на те, що останній вважав свої права захищеними у зв'язку з направленням відповідачу заяви про зарахування зустрічних вимог, у даному випадку не свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, оскільки такі сподівання позивача не ґрунтувались на нормах чинного законодавства. До того ж, у вказаній заяві покупцем вказувалось про зарахування штрафу в сумі 187 950, 75 грн., тоді як предметом позовних вимог є стягнення неустойки в розмірі 530 610,25 грн.

Одночасно, зі змісту заяви про зарахування вбачається, що сума штрафу визначена згідно претензії №1 від 23.01.2014р.

Проте, у вказаній претензії Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» було заявлено про сплату штрафу лише за порушення строків поставки за додатковою угодою №4 від 24.10.2014р., тоді як в межах розгляду справи №910/8101/17 заявлено до стягнення неустойку за порушення строків поставки за додатковими угодами №2 від 19.09.2014р., №3 від 29.09.2014р., №4 від 24.10.2014р. до договору №SD-14-5000017 від 10.01.2014р.

Одночасно, відсутність претензій з боку відповідача щодо стягнення суми заборгованості, яка на думку позивача, була зарахована згідно заяви від 23.02.2015р., ніяким чином не свідчить про поважність причин пропуску строків позовної давності.

Таким чином, за висновками суду, Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» не наведено поважних причин строку позовної давності, що могло б бути підставою для захисту його прав у відповідності до приписів ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу К України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016р. по справі №6-2469цс16.

Таким чином, враховуючи висновки щодо наявності помилок у розрахунку неустойки за порушення строків поставки за додатковою угодою №3 від 29.09.2014р., виходячи з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з розглядуваним позовом та не наведено поважних причин такого пропуску, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укпромексперт» про стягнення неустойки в розмірі 530 610,25 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

03.07.2017 р.

Суддя О.М. Спичак