РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017Справа №910/3496/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ-РЄА»

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ»

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаст Вей»

Про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Тучіна О.В., Тучіна О.М.

Від відповідача: Добринін В.В.

Від третьої особи-1: Добринін В.В.

Від третьої особи-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ-РЄА» (далі - відповідач) про витребування з чужого незаконного володіння від відповідача, придбаного за договором купівлі-продажу від 23.06.15. (номер запису про право власності 10143974, державний реєстратор: приватний нотаріус Крижановська Вікторія Петрівна; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.17. порушено провадження у справі № 910/3496/17 та призначено її до розгляду на 11.04.17.

10.04.17. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 11.04.17. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 11.04.17. було оголошено перерву до 24.04.17.

24.04.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 24.04.17. розгляд справи було відкладено на 10.05.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

05.05.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву «про уточнення позовних вимог», відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика» просить суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідача майно одержане останнім за Договором купівлі-продажу від 23.06.15. серія та номер № 168 (номер запису про право власності 10143974, державний реєстратор: приватний нотаріус Крижановська Вікторія Петрівна; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), Додатку №1 до Договору купівлі-продажу від 23.06.2015 року - Переліку основних засобів, Акту прийому-передачі відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого Крижановською В.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 23 червня 2015 року за реєстровим №168 наступне майно:

- Будівля складу мокрого зберігання вапна загальною площею 735 (сімсот тридцять п'ять) кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Бутлерова Академіка, будинок 8 (вісім);

- Залізничне полотно (240 метрів) - кількість 1 одиниця;

- Складський модуль для приймання, відвантаження, зберігання, відгрузки сипучих матеріалів - кількість 1 одиниця;

- Лінія для виробництва і фасування сухих будівельних сумішей потужність 20 т/г - кількість 1 одиниця;

- Складський модуль для зберігання таррірованих будівельних матеріалів - кількість 1 одиниця;

- Ворота на 3-ю площадку - кількість 1 одиниця;

- Монтаж вузла обліку ел.енергії - кількість 1 одиниця;

- Щит ЩСУ - кількість 4 одиниця;

- Компресор СБ4 С-100 - кількість 1 одиниця:

- Кран 5 ТГ ТУ24-9-197-71 - кількість 1 одиниця;

- Лебідка ЛМ-3-2 - кількість 1 одиниця;

- Трансформатор* Ш0/5 - кількість 2 одиниці.

Судом встановлено, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням уточнень до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.17. продовжено строк вирішення спору у справі № 910/3496/17 на п'ятнадцять днів та оголошено в судовому засіданні перерву до 17.05.17.

16.05.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Заслухавши в судовому засіданні 17.05.17. пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи № 910/3496/17, суд дійшов висновку про залучення до участі в розгляді справи № 910/3496/17 за власною ініціативою третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаст Вей», розгляд справи відкладено на 04.07.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

03.07.17. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

04.07.17. третьою особою-1 було подано письмові пояснення на позов.

04.07.17. позивачем подано письмові пояснення.

Щодо клопотання позивача про витребування доказів, поданого 10.04.17., суд відзначає, що згідно наданих 03.07.17. Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика» пояснень, адвокат позивача отримав доступ до оригіналів витребовуваних документів.

В судовому засіданні 04.07.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та третя особа-1 в судовому засіданні 04.07.17. проти позову заперечували.

Третя особа-2 в судове засідання 04.07.17. не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/3496/17.

В судовому засіданні 04.07.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-1, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що зловживаючи службовим становищем, в порушення вимог статуту, без погодження із загальними зборами учасників позивача, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика» ОСОБА_5 уклав угоду, яка не відповідає статутним цілям позивача, на укладення якої він не мав повноважень. Позивач наголошує на тому, що спірне майно вибуло з його володіння без волі власника, а відповідач недобросовісно придбав означене майно, оскільки знав про відсутність прав на відчуження майна у Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика» та усвідомлював можливість настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

У відповідності до дублікату-договору купівлі-продажу від 09.10.02. позивачем було набуто у власність майно: будівлю складу мокрого зберігання вапна (літ. Г), що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Бутлерова Академіка будинок вісім (юридична адреса вул. Магнітогорська будинок один), до якої входить склад мокрого зберігання площею 313,9 кв.м, резервуари (4 шт.) та рампа площею 421,1 кв.м, на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.02., укладеного між позивачем як покупцем, та відкритим акціонерним товариством «Київхімволокно» як продавцем, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуйко А.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 3277.

Між позивачем, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ», як покупцем, було укладено попередній договір купівлі-продажу майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.02.15. за реєстровим номером № 208 (зі змінами до попереднього договору від 24.02.15.), згідно якого (п. 1) сторони погодили, що зобов'язуються укласти між собою договір купівлі-продажу наступного майна: будівлю мокрого зберігання літ. «Г» загальною площею 735 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 8; 306 одиниць основних засобів згідно додатку № 1 до договору Нежитлова будівля, зазначена вище і основні засоби у кількості 306 одиниць будуть придбані покупцем після закінчення продавцем погашення заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та зняття обтяжень/іпотек/застав за кредитом ТОВ «Полірем» та/або ТОВ «Полірем- Центр» (що були накладені на підставі договору іпотеки № 010/02-01/03/159/1 від 14.07.2006 року та до Договору застави основних засобів № 12/14/1130 від 28.12.2010 року).

Відповідно до п. 4, п. 5 попереднього договору оплата майна здійснювалась в гривнях шляхом безготівкового авансового платежу до дати укладання основного договору купівлі-продажу.

На виконання умов вказаного попереднього договору ТОВ «Полірем Київ», як покупець, сплатило 24.02.15. о 13:38 год. згідно платіжного доручення № 224 від 24.02.15. на користь ТОВ «Полірем-Логістика» на його банківський рахунок № 2017, відкритий у Київське ГРУ ПАТ «Приватбанк» суму 1 300 000,00 грн., з призначенням платежу: «оплата за майно згідно попереднього договору купівлі-продажу майна від 17.02.15 р».

Позивач після отримання (зарахування на банківських рахунок) останнім грошових коштів від ТОВ «Полірем Київ» за попереднім договором у сумі 1 300 000,00 грн. перерахувало 24.02.17. о 14:07 год. згідно платіжного доручення № 1 від 24.02.15. 1 300 000,00 грн. зі свого банківського рахунку № 2017, відкритого у Київське ГРУ ПАТ «Приватбанк» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вказавши в призначенні платежу: «погашення майновим поручителем частини заборгованості кредиту (за тілом) ТОВ «Полірем-Центр» () за кредитним договором № 010/42-0-1/854 від 16.12.2011 року.»

Таким чином після погашення позивачем, як майновим поручителем, частини заборгованості кредиту (за тілом) ТОВ «Полірем-Центр» у сумі 1 300 000,00 грн. на користь банку та зняття обтяжень/іпотек/застав за кредитом ТОВ «Полірем» та/або ТОВ «Полірем- Центр» (що були накладені на підставі договору іпотеки № 010/02-01/03/159/1 від 14.07.2006 року та до Договору застави основних засобів № 12/14/1130 від 28.12.2010 року), 27.02.15. між позивачем в особі директора ОСОБА_5 як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» як покупцем було укладено Договір купівлі-продажу, у відповідності до ст. 1 якого продавець передає (продає), а покупець за ціною та за умовах, передбачених цим договором приймає у власність (купує) належне продавцю на праві приватної власності наступне майно:

- будівля складу мокрого зберігання вапна, літ. «Г» загальною площею 735 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 8 (вісім). До будівлі входить склад мокрого зберігання площею 313,9 кв.м., резервуари (4 шт.) та рампа площею 421,1 кв.м. (загальною вартістю - 1 200 000 грн.);

- основні засоби у кількості 309 одиниць згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору (загальною вартістю 100 000 грн.) (далі все разом - об'єкт).

Відповідно до пункту 1.4. договору, визначене в п.1.2 цього договору нерухоме майно належить продавцю на праві власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 23.02.15., виданого Шиян А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 71 (сам Договір купівлі - продажу було посвідчено Чуйко А.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 09.10.02. за реєстр. № 3277 і зареєстровано Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 25.02.03. в реєстрову книгу № 70п-111 за реєстровим номером: 5609-п). Право власності на майно зазначене в п.1.2. цього договору зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 8891972, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.02.15. за індексним номером витягу: 34291626.

Ціна (вартість) об'єкту за Договором за домовленістю сторін встановлюється в розмірі 1 300 000,00 грн., ринкова вартість майна підтверджена висновком суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ «Триалекс» про незалежну оцінку станом на 28.11.14. і становить 1 200 000,00 грн. ціна об'єкту сплачена покупцем продавцю повністю до дати підписання договору. Сторони підтверджують, що сплата ціни (вартості) об'єкту була здійснена на підставі попереднього договору купівлі-продажу майна від 17.02.15. (зі змінами від 24.02.15.) (п. п. 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу від 27.02.15.).

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності (п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За правилами статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

При цьому, слід зазначити, що за загальним правилом навіть у випадку вчинення правочину з перевищенням повноважень за умови вчинення подальших дій, які свідчать про прийняття такого правочину до виконання, тобто його схвалення, він не може бути визнаний недійсним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

На зазначеному також наголошено у п. 3.3, п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якими визначено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Вказаної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постановах: від 27.07.2010 р. у справі № 25/2/10, від 02.12.2008 р. у справі № 8/47 (12/335/16), від 25.05.2010 р. у справі № 54/210, від 06.07.2010 р. у справі № 16/507.

Крім того, слід враховувати, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви 68/151/Є-ЕС Ради Європейських Співтовариств від 09.03.1968 р., статтею 9 якої проголошено, що дії органів компанії покладають на компанію зобов'язання навіть якщо ті дії виходять за межі цілей компанії, при умові, що такі дії не виходять за компетенцію вказаних органів, передбаченому або дозволену законодавством.

Однак, країни - члени можуть обумовити, що компанія не несе відповідальність, якщо такі дії виходять за межі цілей компанії і вона може довести, що треті сторони знали про те, що вказані дії виходять за межі цілей компанії, або відповідно до обставин, не могли не знати про таке; розголошення статутів не є достатнім доказом вказаного.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 04.08.2010 р. у справі № 14/44пд.

Крім того, на зазначеному також наголошує Пленум Верховного Суду України в п. 42 постанови № 13 від 24.10.08. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" та Листі від 01.08.2007 р. "Практика розгляду судами корпоративних спорів".

Судом встановлено, що позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» вчинялись дії спрямовані на виконання взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу, а саме, Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» сплачено 1 300 000,00 грн. грошових коштів, а позивачем передано за актом від 27.02.15. відповідне майно. При цьому, матеріали справи не містять доказів повернення позивачем (спроб такого повернення) грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» на суму 1 300 000,00 грн.

Отже, оскільки позивач та третя особа-1 вчинили дії, які свідчать про прийняття договору до виконання, - немає підстав вважати його таким, що не створює юридичних наслідків для сторін.

Далі, між третьою особою-1, як продавцем, та третьою особою-2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу від 09.04.15., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 769, відповідно до умов якого продавець передає (продає), а покупець, за ціною 1 300 000,00 грн. приймає у власність (купує) наступне майно: - будівля складу мокрого зберігання вапна, літ. «Г» загальною площею 735 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 8 (вісім). До будівлі входить склад мокрого зберігання площею 313,9 кв.м., резервуари загальною площею 305 кв.м, рампа загальною площею 116,1 кв.м;

- основні засоби у кількості 309 одиниць згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору (разом - об'єкт).

23.06.15. між третьою особою-2, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 168, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає і зобов'язується оплатити наступне майно:

- будівля складу мокрого зберігання вапна, літ. «Г» загальною площею 735 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 8 (вісім);

- основні засоби у кількості п'ятнадцять штук згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору. За погодженням сторін ціна, за якою здійснюється продаж предмету договору становить 1 293 000,00 грн.

За актом прийому-передачі від 23.06.15. продавець передав покупцю вказане в договорі купівлі-продажу від 23.06.15. майно, а згідно наданих відповідачем до матеріалів справи платіжних доручень вказані грошові кошти на суму 1 293 000,00 грн. перераховані відповідачем третій особі-2.

В силу приписів статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом права власності, визначеного у статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.

У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-103гс11 від 17.10.2011 р., яка є обов'язковою при розгляді даної справи згідно з вимогами ст. 111-28 ГПК України.

При розгляді віндикаційного позову позивач повинний підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази. (Відповідна правова позиція відображена в постанові Вищого господарського суду України від 19.07.2011 р. у справі № 5002-18/3226.1-2010).

Згідно ч. 1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, відповідно до зазначеної норми набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. При цьому, ч. 5 ст. 12 ЦК України передбачає, що у разі, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом, тобто за змістом цієї норми добросовісність набувача презюмується.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Отже, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, пунктами 1-3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 вступив в злочинну змову з директором та співвласником третьої особи-1, незаконно здійснив відчуження майна позивача, не приймаються судом, оскільки не підтверджуються жодними доказами, а вирок суду в кримінальному провадженні № 009059, який набрав законної сили, - відсутній.

Твердження позивача про пов'язаність юридичних осіб (третьої особи-1, третьої особи-2 та відповідача) не підтверджують його посилання в позовній заяві на те, що відповідач при придбанні майна позивача від третьої особи-1 керувався «цинічними та злочинними мотивами, а саме, здійснював незаконне привласнення майна з метою його використання у своїй господарській діяльності з метою унеможливлення повернення майна позивачу».

Отже, позивачем не доведено, що спірне майно вибуло з його володіння поза його волі, відповідач є добросовісним набувачем будівлі складу мокрого зберігання вапна загальною площею 735 (сімсот тридцять п'ять) кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Бутлерова Академіка, будинок 8 (вісім); залізничного полотна (240 метрів) кількість 1 одиниця; складського модуля для приймання, відвантаження, зберігання, відгрузки сипучих матеріалів кількість 1 одиниця; лінії для виробництва і фасування сухих будівельних сумішей потужність 20 т/г кількість 1 одиниця; складського модуля для зберігання таррірованих будівельних матеріалів кількість 1 одиниця; ворот на 3-ю площадку кількість 1 одиниця; монтажу вузла обліку ел.енергії кількість 1 одиниця; щита ЩСУ кількість 4 одиниця; компресора СБ4/С-100 кількість 1 одиниця; крану 5 ТГ ТУ24-9-197-71 кількість 1 одиниця; лебідки ЛМ-3-2 кількість 1 одиниця; трансформатора* Ш0/5 кількість 2 одиниці, а передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 388 ЦК України підстави для витребування з володіння відповідача спірного майна, яке придбано ним за відплатним договорам, відсутні.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем-Логістика» належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідача його законних та охоронюваних інтересів.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.17.

Суддя Ващенко Т.М.