ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р. Справа №922/307/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 16.02.2017р., ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 20.01.2017р.,

відповідача - Гошкова В.В., за довіреністю б/н від 10.02.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" (вх.№1270Х/1-41 від 14.04.2017р.),

на рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2017р. у справі №922/307/17,

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ", м. Харків,

про визнання недійсними договорів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.03.2017р. (суддя Шарко Л.В.) в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності - відмовлено.

Позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним договір поставки №26/01-1 від 26.01.2012р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Визнано недійсним договір поставки №01/06-2 від 01.06.2012р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" на користь державного бюджету України 1600,00 грн. судового збору.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2017р. у справі №922/307/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, в обґрунтування вимог своєї скарги відповідач зазначає, що в ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України відсутня така підстава визнання недійсності правочину, як послідовність нанесення на документ тексту, відтиску печатки та підпису; відповідач не мав необхідності, не був зобов'язаний та не мав можливості під час укладання та виконання оскаржуваних договорів перевіряти послідовність нанесення на документах тексту, відтиску печатки та підпису позивача; надані позивачем результати судової технічної експертизи документів №4410 від 12.06.2014р. тільки підтверджують те, що позивач свідомо відступав від загальноприйнятих правил складання документів; висновок аудитора ФОП ОСОБА_5, складений 04.03.2017р. не може доводити дійсність чи недійсність правочину, оскільки відомості в цьому висновку стосуються виконання цих договорів; лист готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1" не доводить того, що позивач чи його повноважні представники не могли отримувати грошові кошти в період з 01.07.2012р. по 14.07.2012р.; акт перевірки податкового органу, на який посилається позивач не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, не має обов'язкового характеру, оскільки не створює для позивача юридичних прав та обов'язків, та не містить обов'язкового для нього припису; в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на постанови Верховного Суду України та Вищого господарського суду України; суд не вказав, в чому саме полягає порушення прав та інтересів позивача та не вказав на передбачені законом підстави для визнання даних договорів недійсними; щодо необхідності застосування строків позовної давності апелянт вказує на те, що позивач вже в 2012р. довідався, як він вважає про порушення свого права.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.05.2017р.

Апелянтом надано додаткові обґрунтування у справі (вх.№5512 від 26.05.2017р., вх.№5547 від 29.05.2017р.), які долучено до матеріалів справи.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№5517 від 26.05.2017р.), в якому просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2017р. у справі №922/307/17 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, в обґрунтування своєї позиції по справі позивач зазначає, обставини даної справи та наявні матеріали свідчать про те, що в розумінні частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі щодо укладення договорів поставки; посилання відповідача на можливість одержання в зазначений період позивачем або його представниками грошових коштів нічим не підтверджено, а також відсутні докази наявності у позивача повноважного представника для одержання готівкових коштів та відсутні докази відрядження повноважного представника відповідача з грошовими коштами до місця відпочинку позивача; викладені факти податковим органом в акті перевірки є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32,34 Господарського процесуального кодексу України; суд першої інстанції не виходив за меді позовних вимог, адже позивач просив суд визнати договори недійсними та його позовні вимоги були задоволені судом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2017р. розгляд справи відкладено на 19.06.2017р.

Позивач надав суду клопотання (вх.№6479 від 16.06.2017р.) про відкладення розгляду справи, у зв'язку із необхідністю надання до суду додаткових доказів у справі.

Також, позивач просив продовжити строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів за межі, встановлені ч.1 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, у зв'язку із відрядженням судді Тихого П.В. для розгляду справи №922/307/17 від 19.06.2017р. сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Гетьмана Р.А., судді Россолова В.В., судді Хачатрян В.С.

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів у даній справі відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору розпочинається знову.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017р. розгляд справи відкладено на 19.07.2017р., з огляду на зміну складу колегії суддів, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду апеляційної скарги, необхідністю надання можливості учасникам судового процесу подати додаткові докази у справі та дотримання принципів судочинства в господарському процесі.

Позивач надав суду для доручення до матеріалів справи копії висновків №9765/9766 судово-технічної експертизи від 14.07.2017р. (вх.№7571 від 19.07.2017р.), копії висновків судово-технічної експертизи №9549/9742 від 16.06.2017р., №9749/9750 від 22.06.2017р., №9751/9752 від 26.06.2017р., №9753/9754 від 30.06.2017р., №9757/9758 від 04.07.2017р., №9761/9762 від 07.07.2017р. Вказані висновки експертиз долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 19.07.2017р. було оголошено перерву для надання можливості представнику відповідача ознайомитись із текстом висновків експертиз. Після ознайомлення представника відповідача із матеріалами, наданими позивачем судове засідання було продовжено. Представник апелянта підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представники позивача просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи учасників судового процесу у справі, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Фізична - особа підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" (відповідач), в якій просить: визнати недійсним договір поставки №26/01-1 від 26.01.2012р., укладений між ТОВ "ЛБЛ" та ФОП ОСОБА_1; визнати недійсним договір поставки №01/06-2 від 01.06.2012р., укладений між ТОВ "ЛБЛ" та ФОП ОСОБА_1. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що про укладання господарських договорів між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "ЛБЛ" та отримання ним грошових коштів у готівковій формі він несподівано дізнався від Основ"янської МДПІ м. Харкова. Після цього він зрозумів, що бухгалтер ОСОБА_6 викрала з сейфу аркуші паперу з його підписами та бланки рахунків, за якими орендатори були зобов'язані сплачувати плату за оренду приміщень. При цьому, яку саме кількість аркушів паперу з підписами та бланків рахунків викрала бухгалтер ОСОБА_6, він зазначити не може. У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивач отримав у відділі поліції копії оспорюваних правочинів та дані щодо ТОВ "ЛБЛ". Крім того, позивач зазначає, що постановою слідчого від 09.04.2014р. було призначено судово-технічну експертизу документів. Згідно висновку №4410 судової технічної експертизи документів по кримінальному провадженню №0000383 від 12.06.2014р. на документах спочатку наносився відтиск печатки від імені "ФОП ОСОБА_1", потім виконувався підпис від імені ОСОБА_1, останнім друкувався текст. В якості правових підстав позову позивач посилається на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. При цьому, у відзиві відповідач вказував, що адміністративними судами в справі №820/8664/13-а та в справі №820/8665/13-а встановлено дійсність укладених між позивачем та відповідачем договорів, а також встановлено факти отримання позивачем від відповідача грошових коштів на виконання умов цих договорів. Також, відповідач вказував, що надані позивачем результати судової технічної експертизи документів №4410 від 12.06.2014р. тільки підтверджують те, що позивач свідомо відступав від загальноприйнятих правил складання документів. Виготовляючи аркуші зі своїми підписами та відтисками печатки для подальшого нанесення на ці аркуші тексту, позивач свідомо відступав від приписів ДСТУ. В ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України відсутня така підстава визнання недійсності правочину як послідовність нанесення на документ тексту, відтиску печатки та підпису.

15.02.2017р. відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності. У даній заяві відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі №922/307/17 та відмовити у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. При цьому відповідач у заяві вказував, що позивач, звернувшись до суду з позовною заявою по цій справі, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вказані позивачем в позовній заяві відомості щодо дати, коли він дізнався про існування договорів, є недостовірними. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що випливає із загального правила встановленого статтею 33 Господарського процесуального кодексу України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, у зв'язку з чим прийняв рішення про повне задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами були укладені 26.01.2012р. договір поставки №26/01-1 та 01.06.2012р. договір поставки №01/06-2.

Відповідно до п.1.1. договору поставки №01/06-2 продавець (позивач) зобов'язувався виготовити та поставити, а покупець сплатити та прийняти готовий корм для тварин (собак) (у подальшому товар) на умовах даного договору.

Пунктом 2.3. договору поставки №01/06-2 було передбачено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту відвантаження товару зі складу продавця та підписання видаткової накладної.

Згідно пунктів 3.1., 3.2. договору поставки №01/06-2 сума договору складала - 886200,00 грн., у т.ч. ПДВ 147700,00 грн.; ціна товару складала - 4200,00 грн., у т.ч. ПДВ - 700,00 грн. за 1 тонну готового корму для тварин (собак).

Передоплата за товар здійснюється у готівковій формі на підставі рахунку. Допускається покупцю проводити передоплату частинами, про що продавець видає квитанції про отримання грошових коштів (п.3.5. договору поставки № 01/06-2).

Згідно п.2.4. договору поставки №01/06-2 зобов'язання покупця по сплаті товару рахуються виконаними з моменту підписання акта продавцем про отримання передоплати за товар у повному обсязі, поставлений, на підставі виданих квитанцій об сплаті продавцем.

Відповідно до п.1.1. договору поставки №26/01-1 продавець (позивач) зобов'язувався виготовити та поставити, а покупець сплатити та прийняти готовий корм для тварин (свиней) (у подальшому товар) на умовах даного договору.

Пунктом 2.3. договору поставки №26/01-1 було передбачено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту відвантаження товару зі складу продавця та підписання видаткової накладної.

Згідно пунктів 3.1., 3.2. договору поставки №26/01-1 сума договору складала - 7272480,00 грн., у т.ч. ПДВ 1212080,00 грн.; ціна товару складала - 6540,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1090,00 грн. за 1 тонну готового корму для тварин (свиней).

Передоплата за товар здійснюється у готівковій формі на підставі рахунку. Допускається покупцю проводити передоплату частинами, про що продавець видає квитанції про отримання грошових коштів (п.3.5. договору поставки № 26/01-1).

Згідно п.2.4. договору поставки №26/01-1 зобов'язання покупця по сплаті товару рахуються виконаними з моменту підписання акта продавцем про отримання передоплати за товар у повному обсязі, поставлений, на підставі виданих квитанцій об сплаті продавцем.

Також, як вбачається з матеріалів справи, за даними договорами були складені наступні документи:

- специфікація №1 до договору поставки №26/01-1 від 26.01.2012р.;

- рахунок №1 від 26.01.2012р. за договором поставки №26/01-1 від 26.01.12р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000001 від 31.01.2012р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000002 від 29.02.2012р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000003 від 30.03.2012р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000004 від 30.04.2012р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000004 від 31.05.2012р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000006 від 30.06.2012р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА №000007 від 18.07.2012р.;

- акт про отримання грошових коштів у повному обсязі від 18.07.2012р.;

- специфікація №1 до договору поставки №01/06-2 від 01.06.2012р.;

- рахунок №1 від 26.01.2012р. за договором поставки №01/06-2 від 01.06.12р.;

- квитанція про отримання грошових коштів АА № 000008 від 20.07.2012р.;

- акт про отримання грошових коштів у повному обсязі від 20.07.2012р.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими (в редакції на момент укладення спірного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому згідно зі ст. 33, ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (п.п. 3, 4, 6, 8 і 11 ст. 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. У разі неподання відповідних документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК України.

Крім того, для з'ясування факту вчинення договору та його змісту слід виходити з приписів частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України, згідно з якими він може вважатися здійсненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання бажаного правового результату.

Так, з витягу з кримінального провадження №0002584 від 19.01.2017р. наявного в матеріалах справи вбачається, що Шевченківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області 30.05.2016р. були внесені до ЄРДР відомості щодо кримінального провадження за ч.4 ст. 358 КК України.

Відповідно до фабули витягу з кримінального провадження 30.05.2016р. до Шевченківського відділення Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області надійшли матеріали, в яких міститься пояснення громадянина ОСОБА_1 про те, що в період часу з вересня 2011 року до липня 2012 року з приміщення його офісу, розташованого по АДРЕСА_1 зникли аркуші на яких мались його підпис та печатка ФОП ОСОБА_1

В подальшому невстановлені особи до Східної (колишньої Основ'янської) ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківської області надали документи, в яких мається підпис від його імені та печатка, про нібито господарські взаємовідносини з ТОВ "ЛБЛ" та ФОП ОСОБА_1, яких насправді не було та на підставі яких він, нібито, ухиляється від сплати податку.

Згідно позову позивач вказує, що на даний час триває досудове розслідування по кримінальному провадженню. Постановою від 09.04.2014р. старшого слідчого майора міліції Петренко О.О. по кримінальному провадженню №0000383 була призначена судова технічна експертиза документів.

Висновком № 4410 судової технічної експертизи документів по кримінальному провадженню № 0000383 від 12.06.2014р. встановлено наступне:

"В наданих на дослідження документах:

- рахунку №1 від 26.01.2012 р. (по договору поставки № 01/06-2 від 01.06.2012 р.), рахунку № 1 від 26.01.2012 р. (по договору поставки № 26/01-1 від 26.01.2012 р.) спочатку друкувався текст, потім наносився відтиск печатки від імені "ФОП ОСОБА_1", зверху них виконувався підпис від імені ОСОБА_1;

- договорі поставки № 01/06-2 від 01.06.2012 р.;

специфікація № 1 до договору поставки № 01/06-2 від 01.06.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000008 від 20.07.2012 р.;

договорі поставки № 26/01-1 від 26.01.2012 р.;

специфікації до договору № 26/01-1 від 26.01.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000001 від 31.01.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000002 від 29.02.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000003 від 30.03.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000004 від 30.04.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000004 від 31.05.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000006 від 30.06.2012 р.;

квитанції про отримання грошових коштів АА № 000007 від 18.07.2012 р.;

акті про отримання грошових коштів у повному обсязі від 20.07.2012 р. спочатку наносився відтиск печатки від імені "ФОП ОСОБА_1", потім виконувався підпис від імені ОСОБА_1, останнім друкувався текст".

Згідно з протоколом допиту свідка від 19.08.2014р. (досудове розслідування №0000383 від 05.12.2012р.) ОСОБА_8 (а.с. № 50-53 том 1) у відповідності до ст. 67 КПК України був попереджений про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання) та ст. 385 КК України (відмова свідка від давання показань). У протоколі допиту свідка від 19.08.14 р. ОСОБА_8 вказував, що він був директором ТОВ "ЛБЛ" та на договорі поставки № 01/06-2 від 01.06.12 р.; специфікації № 1 до договору поставки № 01/06-2 від 01.06.12р.; договорі поставки № 26/01-1 від 26.01.12р.; специфікації до договору № 26/01-1 від 26.01.12р.; акті про отримання грошових коштів у повному обсязі від 18.07.12р. та акті про отримання грошових коштів у повному обсязі від 20.07.12р. міститься його підпис та печатка ТОВ "ЛБЛ".

Також під час допиту 19.08.2014р. ОСОБА_8 вказував, що дані документи він бачить перший раз та відносно їх підписання пояснював, що ним під час його знаходження на відпочинку влітку 2012р. на прохання ОСОБА_9 були підписані чисті листи паперу та на них ніяких відбитків печаток інших підприємств та підписів не було. У подальшому коли, він повернувся до м. Харкова, то він почув прізвище ОСОБА_1 та зрозумів, що в компанії ОСОБА_1 працює хтось, кому ОСОБА_9 платить гроші та він йому від імені ОСОБА_1 робить необхідні документи.

Крім того, ОСОБА_8 пояснював, що ТОВ "ЛБЛ" не мало ніяких фінансових взаємовідносин с ФОП ОСОБА_1; людини з такими даними він ніколи не знав та не був знайомий; ніколи ТОВ "ЛБЛ" за той період, що він був директором зазначеного підприємства, закупівлею комбікормів не займалося та ніяких справ з ОСОБА_1 не мало; у ФОП ОСОБА_1 є чи була людина, яка допомагала ОСОБА_9 та для нього сфабрикувала вищевказані документи.

У протоколі допиту свідка від 14.03.2017р. (досудове розслідування № 0002584 від 30.05.2016 р.) ОСОБА_8 щодо договору поставки № 01/06-2 від 01.06.12р., специфікації № 1 до договору поставки № 01/06-2 від 01.06.12р., договору поставки № 26/01-1 від 26.01.12р., специфікації до договору № 26/01-1 від 26.01.12р. вказував, що коли він повернувся з відпустки в м. Харків, то він вже не працюючи директором ТОВ "ЛБЛ" на прохання ОСОБА_9 приїхав в офіс по АДРЕСА_2 там йому ОСОБА_12 підсунула якісь чисті аркуші паперу, при цьому вона пояснила, що мені потрібно закрити якісь хвости і я вже не дивлячись, що підписую і чи були на зазначених документах друку або підписи, підписував їх, навіть не вдивляючись в те, що підписую. В подальшому він почув прізвище ОСОБА_1 і зрозумів, що в компанії ОСОБА_1 працює хтось, кому ОСОБА_9 платить гроші і він йому від імені ОСОБА_1 робить необхідні документи, або просто передає йому документи з підписами або печатками підприємства ОСОБА_1

При цьому у протоколах допиту свідка від 19.08.2014р. та від 14.03.2017р. ОСОБА_8 вказував, що ОСОБА_1 ні в чому не винен, просто він потрапив у "розработку" ОСОБА_9, який вирішив використовувати його для своїх цілей. До того ж ОСОБА_8 зазначав, що сам ОСОБА_1 про ці документи нічого не знав до останнього моменту.

Згідно з протоколом допиту свідка від 04.07.2013р. (досудове розслідування № 0000383 від 05.12.2012 р.) ОСОБА_1 у відповідності до ст. 67 КПК України був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання) та ст. 385 КК України (відмова свідка від давання показань). У протоколі допиту свідка від 04.07.2013 р. ОСОБА_1 вказував, що ним були вивчені вищезазначені документи та встановлено, що печатка на них належить ФОП ОСОБА_1, як і його підпис, але ці документи він не підписував та не складав. Його підпис та печатка використовувалися в таємниці від нього та були поставлені на ті листи паперу, які він залишав у сейфі для укладання та оплати договорів оренди приміщень.

Згідно з протоколом допиту потерпілого від 18.03.2014р. (досудове розслідування № 0000383 від 05.12.12р.) ОСОБА_1 був попереджений про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання). У протоколі допиту потерпілого від 18.03.2014р. ОСОБА_1 зазначав, що ним були досліджені вищезазначені документи та встановлено, що печатка на них належить ФОП ОСОБА_1, як і його підпис, але ці документи він не підписував та не складав. Його підпис та печатка використовувалися в таємниці від нього та були поставлені на ті листи паперу, які він залишав у сейфі для укладання та оплати договорів оренди приміщень, доступ до яким мала на той час його бухгалтер ОСОБА_6, яка зникла.

Крім того, у протоколі допиту потерпілого від 18.03.2014р. ОСОБА_1 вказував, що Основ"янською податковою перевірка його діяльності як ФОП з приводу взаємовідносин з ТОВ "ЛБЛ" не проводилася, 03.03.2014 року на його пошту надійшов рекомендований лист, з якого він зрозумів, що податкова інспекція звернулася до апеляційного адміністративного суду Харківської області з апеляцією на постанову окружного адміністративного суду з приводу стягнення з нього грошових коштів у сумі 886200,00 грн. на користь держави. Отримавши зазначену постанову він зі своїм захисником приймав участь у судовому провадженні, оскільки він ні яких взаємовідносин з ТОВ "ЛБЛ" не мав, ніяких грошових коштів не передавав, як і кормів. Також, ОСОБА_1 зазначав, що він не має виробничих потужностей, на яких він міг би виготовити таку кількість кормів, яка вказувалася у договорах поставки. Документи, котрі були використані для виготовлення підроблених документів були незаконно вивезені із його офісу по АДРЕСА_1 бухгалтером ОСОБА_6

Згідно дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.05.2012р. та витягу про державну реєстрацію прав КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" №34240136 від 23.05.2012р. нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 2-го поверху № 19-31 в літ. "Г-2" загальною площею 319,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1 на праві власності.

Судом встановлено, що Індустріальна ОДПІ (в подальшому перейменована в Основ'янську МДПІ) м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області в 2013 році звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовами до позивача та відповідача про стягнення сум (справа № 820/8664/13-а та справа № 820/8665/13-а).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2013р. по справі №820/8664/13-а було відмовлено Індустріальній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області в її позовних вимогах про стягнення суми.

При цьому, у вказаній постанові Харківським окружним адміністративним судом було зазначено, що заявлені вимоги податкового органу про стягнення коштів за укладеним правочином в дохід держави задоволенню не підлягають, оскільки договір поставки № 26/01-1 від 26.01.2012р. в судовому порядку визнано недійсним не було.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 р. по справі №820/8664/13-а було відмовлено Індустріальній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області у відкритті апеляційного провадження.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 р. по справі №820/8665/13-а було відмовлено Індустріальній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області в її позовних вимогах про стягнення суми.

При цьому, у вказаній постанові Харківським окружним адміністративним судом було зазначено, що заявлені вимоги податкового органу про стягнення коштів за укладеним правочином в дохід держави задоволенню не підлягають, оскільки договір поставки №01/06-2 від 01.06.2012р. в судовому порядку визнано недійсним не було.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2014р. по справі №820/8665/13-а була залишена без змін постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2013р. по справі №820/8665/13-а.

Враховуючи результати розгляду справ №820/8664/13-а та №820/8665/13-а суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву посилання про факти дійсності договорів та факти отримання позивачем від відповідача грошових коштів на виконання умов цих договорів не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки предметом спору по справі №820/8664/13-а та по справі №820/8665/13-а є стягнення з відповідача та позивача грошових коштів, а не визнання недійсними договорів поставки, та тим, що факти дійсності договорів поставки та факти отримання позивачем від відповідача грошових коштів на виконання умов цих договорів не встановлені адміністративними судами в справі №820/8664/13-а та в справі №820/8665/13-а. В даних справах було лише констатовано те, що на момент винесення зазначених рішень не існувало рішення, яким би договори поставки були визнані недійсними.

З приводу доводів відповідача, що результати судової технічної експертизи документів №4410 від 12.06.2014р. тільки підтверджують те, що позивач свідомо відступав від загальноприйнятих правил складання документів, суд вірно зазначив, що дані доводи відповідача підлягають відхиленню, оскільки висновком №4410 судової технічної експертизи документів по кримінальному провадженню №0000383 від 12.06.2014р. безпосередньо була встановлена послідовність виконання друкованого тексту, підпису та печатки на представлених на дослідження документах, а не порушення позивачем загальноприйнятих правил складання документів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з висновків судово-технічних експертиз документів, наданих позивачем вже до суду першої інстанції додатково вбачається наступне:

- в наданих на дослідження квитанції про отримання грошових коштів АА №000006 від 30.06.2012р. спочатку на чистий аркуш наносився відтиск печатки ФОП ОСОБА_1, потім виконувався підпис від імені ОСОБА_1, останнім друкувався текст; в обсязі наданих для порівняльного дослідження зразків відтиск круглої печатки на квитанції від 30.06.2012р. нанесений в період з 05.01.2011 по 23.03.2011р. (висновок №9765/9766 від 14.07.2017р.);

- в наданому на дослідження рахунку №1 від 26.01.2012р. (по договору поставки №01/06-2 від 01.06.2012) спочатку був надрукований бланк документу, потім наносився відтиск печатки, зверху них виконувався підпис від імені директора; в обсязі наданих для порівняльного дослідження зразків відтиск круглої печатки на рахунку від 26.01.2012р. нанесений в період з 05.01.2011 по 23.03.2011р. (висновок №9549/9742 від 16.06.2017р.);

- в наданому на дослідження договорі поставки №26/01-1 від 26.01.2012р. на другому аркуші спочатку на чистий аркуш наносився відтиск печатки ФОП ОСОБА_10, потім виконувався підпис від імені "ОСОБА_1.", останнім друкувався текст; в обсязі наданих для порівняльного дослідження зразків відтиск круглої печатки на наданому на дослідження договорі поставки №26/01-1 від 26.01.2012р. нанесений в період з 18.02.2011 по 23.03.2011р. (висновок №9749/9750 від 22.06.2017р.);

- в наданому на дослідженні рахунку №1 від 26.01.2012р. (по договору поставки №26/01-1 від 26.01.2012) спочатку був надрукований бланк документу, потім наносився відтиск печатки ФОП ОСОБА_1, зверху них виконувався підпис від імені "Директор"; в обсязі наданих для порівняльного дослідження зразків відтиск круглої печатки на наданому на дослідження рахунку №1 від 26.01.2012 нанесений в період з 18.02.2011 по 23.03.2011р. (висновок №9751/9752 від 26.06.2017р.);

- в наданій на дослідження специфікації к договору №26/01-1 від 26.01.2012р. спочатку на чистий аркуш наносився відтиск печатки ФОП ОСОБА_1, потім виконувався підпис від імені "ОСОБА_1.", останнім друкувався текст; в обсязі наданих для порівняльного дослідження зразків відтиск круглої печатки на наданій на дослідження специфікації к договору №26/01-1 від 26.01.2012р. нанесений в період з 05.01.2011 по 23.03.2011р. (висновок №9753/9754 від 30.06.2017р.);

- в наданій на дослідження квитанції про отримання грошових коштів АА №000002 від 29.02.2012р. спочатку на чистий аркуш наносився відтиск печатки ФОП "ОСОБА_1, потім виконувався підпис від імені "ОСОБА_1.", останнім друкувався текст; в обсязі наданиї для порівняльного дослідження зрзків відтиск круглої печатки на наданій на дослідження квитанції про отримання грошових коштів АА №000002 від 29.02.2012р. нанесений в період з 05.01.2011 по 23.03.2011р. (висновок№9757/9758 від 04.07.2017р.);

- в наданій на дослідження квитанції про отримання грошових коштів АА №000004 від 30.04.2012р. спочатку на чистий аркуш наносився відтиск печатки ФОП ОСОБА_1, потім виконувався підпис від імені "ОСОБА_1.", останнім друкувався текст; в обсязі наданих для порівняльного дослідження зразків відтиск круглої печатки на наданій на дослідження квитанції про отримання грошових коштів АА №000004 від 30.04.2012р. нанесений в період з 05.01.2011 по 23.30.2011р. (висновок №9761/9762 від 07.07.2017р.)

Отже, висновками експертиз, які провадяться в рамках кримінального провадження додатково встановлено, що нанесення печатки та підпису й друкування тексту було здійснено через великий проміжок часу.

Як встановлюється 1 ч. 1 ст.208 Цивільного кодексу України правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Таким чином, підтверджена обставина, що тексти договорів і документів, які б мали підтверджувати виконання вказаних договорів фактично не були підписані позивачем означає недосягнення істотних умов договору та неможливість виконання такого договору.

А в розумінні вимог частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України це означає, що волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі щодо укладення договорів поставки, що в свою чергу діє підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними.

В свою чергу, нанесення печатки та підпису позивачем на чистий аркуш може свідчити про неналежність ведення документообігу на підприємстві, однак ніяким чином не підтверджує наявність можливості для укладення договорів, відносно яких не було дійсного волевиявлення сторони.

Крім того, судом встановлено, що банківською випискою ПАТ "ВТБ Банк" по рахунку 8605 ТОВ "ЛБЛ" за період з 26.01.2012р. по 20.07.2012р. та банківською випискою ПАТ "Банк"Грант" по рахунку НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 за період з 26.01.2012р. по 20.07.2012р. не підтверджується рух грошових коштів які були визначені договором поставки №26/01-1 від 26.01.2012р. та договором поставки №01/06-2 від 01.06.2012р.

Висновком аудитора ФОП ОСОБА_5 щодо перевірки документів господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012р. по 01.09.2012р. було встановлено наступне:

- інформація, що була надана ТОВ "ЛБЛ" в Індустріальну МДПІ м. Харкова від 17.08.2012р. про відмову постачальника ФОП ОСОБА_1 надати податкові накладні в кількості 137 шт. за період з 26.01.2012р. по 20.07.2012р. не відповідає одне одному, а саме, по-перше, ТОВ "ЛБЛ" наполягає, що готівкові грошові кошти кожного з 137 днів періоду з 26.01.2012р. по 20.07.2012р. передавались особисто ФОП ОСОБА_1, а, по-друге, податкові накладні в ті ж самі дні ФОП ОСОБА_1 не виписувались, бо ФОП ОСОБА_1 не виходив на зв'язок;

- квитанції та акти, що складались ТОВ "ЛБЛ", не є первинними касовими документами і не відповідають визначеному порядку відображення готівкових розрахунків;

- ТОВ "ЛБЛ" не мало право оформлювати передачу грошових коштів ФОП ОСОБА_1 щодня на суму більш 10000,00 грн.

- по умовам обох договорів, а саме п. 8.8 визначено, що покупець ТОВ "ЛБЛ" є платником податку на загальних засадах та ПДВ, а продавець ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку та ПДВ, що не відповідає дійсності, а саме відповідно до перевірених документів ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність на загальній системі оподаткування і не є платником єдиного податку, у зв'язку з чим в договорах з ТОВ "ЛБЛ" надана не достовірна інформація щодо ФОП ОСОБА_1;

- договори ТОВ "ЛБЛ" з ФОП ОСОБА_1 та належні до них документи не відповідають звичайній діяльності ФОП ОСОБА_1

Слід звернути увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що з квитанції про отримання грошових коштів АА №000007 від 18.07.2012р. вбачається, що ФОП ОСОБА_1 начебто одержував готівкові кошти 02.07.2012р., 03.07.2012р., 04.07.2012р., 05.07.2012р., 06.07.2012р., 09.07.2012р., 10.07.2012р., 11.07.2012р., 12.07.2012р., 13.07.2012р., але це не відповідає дійсності, оскільки згідно інформаційного листа готелю "ІНФОРМАЦІЯ_2" ОСОБА_1 та ОСОБА_11 знаходилися на відпочинку в готелі в період з 01.07.2012р. 14:00 по 14.07.2012р. 12:00 в №63 категорії полу люкс двокімнатний, про що в базі даних відділу бронювання є відповідний запис. Також, в матеріалах справи міститься підтвердження бронювання "ІНФОРМАЦІЯ_2" на суму 2195,00 грн. та докази сплати ФОП ОСОБА_1 2195,00грн. згідно платіжного доручення № 310 від 19.03.2012 р.

При цьому, слід зазначити, що у висновку Індустріальної міжрайонної ДПІ м. Харкова Харківської області ДПС, викладеному у Акті №723/22-207/30292031 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "ЛБЛ" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів за період з 01.07.2012р. по 31.07.2012р.", було зазначено, що у зв'язку з незначною кількістю робітників, відсутністю основних засобів на балансі підприємства, аналізуючи отримані результати перевірки, зазначене вказує на відсутність факту реального здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЛБЛ".

Посилання відповідача на те, що судом не було досліджено обставин складання акту перевірки не можуть бути взяти до уваги, оскільки суд досліджував факти, викладені в акті, в сукупності з іншими доказами; крім того перед судом не ставилось питання щодо порядку складання акту та господарський суд не наділений повноваженнями ставити під сумнів чи скасовувати акт перевірки податкового органу.

Також, в матеріалах справи відсутні докази покладення на ОСОБА_8 обов'язків фінансового директора ТОВ "ЛБЛ".

Враховуючи вищевикладені обставини, місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку, що матеріалами справи не підтверджено того, що було фактичне схвалення та виконання правочинів, що є предметом спору у даній справі.

Всі докази, надані позивачем буди оцінені господарським судом в їх сукупності.

Також, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статей 256, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У пункті 2.8 Постанови Пленуму від 28.05.2013р. №11 "Про деякі питання практики вирішення господарськими судами спорів про визнання недійсними правочинів (господарських договорів)" Вищий господарський суд України роз'яснив щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI). Для окремих видів вимог законом встановлюється й спеціальна позовна давність, наприклад, статтею 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Зокрема, за позовами про застосування наслідків нікчемного правочину (повернення коштів, іншого майна тощо) позовна давність починається не від дня вчинення такого правочину, а від дня, коли почалося його виконання. Необхідно мати на увазі також припис пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого до позовів про визнання оспорюваного правочину недійсним, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину правила ЦК України про позовну давність застосовуються за умови, коли право на подання відповідного позову виникло після 1 січня 2004 року; до позовів же, право на подання яких виникло до зазначеної дати, застосовується попереднє законодавство про позовну давність, тобто відповідні норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Посилаючись на матеріали справи позивач вказує, що він не пропустив строк позовної давності, адже копії оспорюваних правочинів та дані щодо ТОВ "ЛБЛ" він отримав не у відділі поліції під час допиту у кримінальному провадженні, а пізніше.

Судом встановлено, що 04.07.2013р. ОСОБА_1 був допитаний у якості свідка по досудовому розслідуванню № 0000383 від 05.12.2012р.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не міг ознайомитися з зазначеними договорами поставки у вищевказаний період, оскільки на це у нього було відсутнє відповідне право (ст. 66 КПК України), тому що ОСОБА_1 допитувався, як свідок, а, з огляду на діюче законодавство, цей процесуальний статус ОСОБА_1 забороняє можливість йому знайомитися з матеріалами кримінальної справи, знімати з них копії.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази прийняття участі позивача та його представника у розгляді Харківським окружним адміністративним судом справ №820/8664/13-а та №820/8665/13-а (постанови від 05.11.2013р. та 15.10.2013р.). Натомість, в матеріалах справи наявні докази участі позивача та його представника у розгляді справи №820/8665/13-а Харківським апеляційним адміністративним судом (ухвала від 26.03.2014р. та журнал судового засідання від 12.03.2014р.).

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази можливості ознайомлення позивача з вищевказаними договорами поставки восени 2012р. у Основ"янській МДПІ м. Харкова.

Враховуючи вищевикладене господарський суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що строк позовної давності на час подання позивачем відповідного позову до суду не сплинув, а посилання відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

На посилання відповідача щодо необхідності використання постанов касаційного суду, колегія суддів зазначає, що при розгляді справ суд, перш за все, керується приписами чинного законодавства. Вирішення спору залежить від конкретних обставин справи, які суд оцінює самостійно у відповідності до норм статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те що в задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2017р. у справі №922/307/17 залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛБЛ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2017р. у справі №922/307/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 19.07.2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян