Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" липня 2017 р. Справа № 906/373/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №б/н від 25.10.2016 дійсна до 26.10.2017

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №б/н від 15.07.2016, ОСОБА_3 дов. №б/н від 11.01.2017, дійсна до 11.01.2018

від третьої особи: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (м. Львів) ПАТ "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Закарпатська митниця ДФС (м. Ужгород)

до Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (смт. Городниця, Новоград-Волинського р-ну Житомирської області)

про стягнення 906596,84 грн

На підставі ч. 1 ст. 74-1 ГПК України судове засідання було проведено в режимі відеоконференції.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 906596,84 грн нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що залізниця понесла додаткові витрати пов'язані із перевезенням та затриманням вантажу відповідача, а саме: рухомого складу залізниці з експортною деревиною (дрова), в тому числі залізничних вагонів Державного підприємства "Городницьке лісове господарство", що був предметом огляду Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, доказом чого є митні декларації відносно вагонів №№ 60597606, 60334950, 60544657, 68717610 на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС.

Ухвалою від 04.05.2017 господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду та залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Закарпатську митницю Державної фіскальної служби України.

Ухвалою від 29.06.2017 господарський суд відклав розгляд справи на 12.07.2017 та вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

Того ж дня господарський суд постановив ухвалу про розгляд справи в судовому засіданні 12.07.2017 в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 13.05.2017 (а. с. 115 - 120 у т. 1), від 09.06.2017 вих. № НЮ-931 (а. с. 213 - 216 у т. 1) та від 22.06.2017 вих. № НЮ-1030 (а. с. 223 - 225 у т. 1).

Вважає, що залізниці на підставі ст. ст. 22, 28, 31, 32 СМГС, ст. ст. 218, 338 МКУ в будь-якому випадку повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, і законодавець не ставить обов'язку залізниці перевіряти правомірність дій митниці, оскільки залізниця лише виконує вказівки митниці щодо забезпечення митного оформлення вантажів, так як не є стороною митних формальностей.

Окрім того, позивач зазначив, що оскільки затримка вагонів сталася на транзитній станції, а не станції призначення, так як вагони подавалися для митного огляду та простоювали через здійснення митного оформлення, а не для навантаження чи вивантаження, документально факт затримки вагонів, нарахування належних залізниці платежів, може бути підтверджено виключно актами загальної форми та записами до дорожньої відомості, яка є складовою частиною накладної на вантаж, а не іншими документами. Наразі накладні та дорожні відомості направлено на станцію відправлення Новоград-Волинський для стягнення з відповідача нарахованих платежів за затримку вагонів.

До того ж, позивач у наданих суду поясненнях від 22.06.2017 наголошує, що право звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково понесених залізницею платежів виникло не 17.05.2016, а 25.10.2016, коли на ст. Чоп були складені акти загальної форми про вивантаження вантажу з вагонів, з огляду на що вважає, що шестимісячний строк позовної давності звернення до суду для захисту порушених прав, у зв'язку з відмовою відповідача від оплати заборгованості за простій вагонів, не пропущено.

Представники відповідача в судовому засіданні усно проти позову заперечили. Вказали, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ч. ч. 1, 2 ст. 325, ч. 5 ст. 338 МКУ, а не ч. 2 ст. 218 МКУ, а збитки мають бути відшкодовані за рахунок органу з ініціативи якого вони були завдані за відсутності вини підприємства у їх завданні. З огляду на викладене, представники відповідача підтримали раніше подане клопотання від 22.05.2017 про залучення до участі у справі як співвідповідача Закарпатську митницю ДФС (а. с. 170, 171 у т. 1).

Третя особа в судове засідання не прибула. Згідно з наданих до суду письмових пояснень (а. с. 152 - 154 у т. 1) проти задоволення позову заперечила, оскільки вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами розмір своїх позовних вимог.

З клопотання відповідача про залучення митниці як співвідповідача від 22.05.2017 вбачається, що відповідач, з посилання на ст. 24 ПК України, просить залучити до складу учасників процесу в якості іншого відповідача - Закарпатську митницю Державної фіскальної служби України, однак, жодних вимог згідно з прохальною частиною позовної заяви до неї не заявлено.

Представник позивача проти задоволення вищевказаного клопотання письмово заперечив з тих підстав, що Закарпатська митниця не є учасником правовідносин, які склалися між сторонами на підставі договору перевезення вантажу, оформленого залізничними накладними, і предметом спору не є вимога про визнання дій митниці по затримці вагонів неправомірними. Позовні вимоги ґрунтуються на праві позивача стягнути з відповідача сум додаткового понесених витрат, обов'язок щодо сплати яких передбачений ст. ст. 16, 22, 28, 32 СМГС, ст. 218 МК України, отже це різні предмети спору, які не пов'язані між собою (а. с. 213 у т. 1).

Третя особа на підставі поданого заперечення (а. с. 193 - 195 у т. 1) також не вбачає підстав для залучення її до участі у справі в якості співвідповідача з тих мотивів, що жодна вимога позивачем до митниці не заявлена та що стягнення завданих збитків із суб'єкта владних повноважень в порядку господарського судочинства без визнання цих дій неправомірними є безпідставним.

За нормою частини 1 статті 24 ГПК України передбачено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Слід вказати, що ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача. При вирішенні питання про задоволення клопотання слід виходити з підстав клопотання та їх обґрунтованості.

Питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Необхідно також зазначити, що інший відповідач має бути такою особою за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги.

Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання від 22.05.2017, суд враховує склад сторін спору, а також приписи ст. 21 ГПК України, якими унормовано, що відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Зважаючи, що клопотання відповідача про залучення Закарпатської митниці до участі у справі як другого відповідача носить формальний характер, у позовній заяві відсутні вимоги, направлені до такої особи, та із заявлених вимог не випливає солідарний обов'язок митниці відповідати за позовом, у суду відсутні підстави для задоволення поданого відповідачем клопотання від 22.05.2017.

В судовому засіданні також розглядалося клопотання представника відповідача про залучення доказів та витребування доказів у справі (а. с. 242 - 245 у т. 1, а. с. 1 - 14 у т. 2).

Відповідно до поданого клопотання було заявлено вимогу долучити до матеріалів справи копію договору № ПЗ/ДН-4/14/86/ДНЮ-4 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та наданні залізницею послуги від 20.05.2014 з додатком № 1 до нього, копію додаткової угоди № 5 від 01.12.2015 до договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах від 28.12.2012 № 2220/1372-2012 та копію виписок з особового рахунку відповідача, відкритого для оплати послуг залізниці.

Разом з тим, представник відповідача просив витребувати від позивача належним чином завірені копії наказу про затримку вагонів з товаром відповідача, повідомлення відповідача про затримання вагонів з товаром відповідача, накопичувальної картки, що підтверджує облік витрачених коштів щодо наданих послуг, відомості нарахування плати за користування вагонами та контейнерами щодо кожного вагону з товаром відповідача.

При вирішенні клопотання представника відповідача про витребування документів, господарський суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Ознайомившись зі змістом поданого клопотання, яке міститься у відзиві на позовну заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки представником відповідача не обґрунтовано причини неможливості подання витребуваних ним доказів самостійно.

До того ж, виходячи з обставин справи, суд вважає, що факти, з метою підтвердження яких відповідачем подане клопотання про витребування доказів, можуть бути підтверджені іншими документами у справі, а представник відповідача не довів існування витребуваних ним документів та необхідність їх оформлення у спірних правовідносинах.

В частині залучення до справи копій наданих представником відповідача документів, суд клопотання задовольнив.

В процесі розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність долучення до матеріалів справи копії акту загальної форми № 10983 від 26.05.2016 про затримку вагону 68717610, який був наявний в матеріалах справи № 906/374/17 та був відсутній в даній справі (а. с. 241 у т. 1).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 17.05.2016 по 26.05.2016 на територію залізничної станції "Батьово-Сортувальна" пункту контролю "Батєво" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, для здійснення митних процедур були подані товаросупровідні документи на товар (лісоматеріалів - "деревина паливна"), що слідував у вагонах за номерами 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 по митним деклараціям з номерами відправки 494013, 497412, 495101, 401083 (а. с. 13 - 16 у т. 1).

Вантажовідправником вказаних товарів у документах зазначено Державне підприємство "Городницьке лісове господарство", вантажоотримувачем - фірму "Пизец ГмбХ" (Гетваєргассе 1, Відень, 1010, Австрія).

Вантаж був відправлений зі станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці.

На дату надходження вказаного вантажу на Закарпатську митницю поступили орієнтування стосовно здійснення додаткових заходів митного контролю.

Так, відповідно до листів Відділу митного оформлення № 4 (Батєво) митного посту "Залізничний" від 17.05.2016 вих. № 10/16, від 19.05.2016 вих. № 14/16, від 21.05.2016 вих. № 18/16 та від 26.05.2016 вих. № 26/16 (а. с. 35 - 38), на підставі ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту "Залізничний", в.о. начальника ст. Батьово було направлено заявки з проханням подати вагони за номерами 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду згідно з п. 5 ПКМУ № 467 та п. 1.5 наказу МФУ № 602.

По факту затримки вагонів з метою проведення митного огляду працівниками залізниці було складено акти загальної форми (ГУ-23) № 10932 від 17.05.2016 (а. с. 17 у т. 1), № 10958 від 20.05.2016 (а. с. 28 у т. 1), № 10941 від 19.05.2016 (а. с. 31 у т. 1) та № 10983 26.05.2016 (а. с. 241 у т. 1) та надано телеграфні повідомлення від 18.05.2016, від 19.05.2016, від 21.05.2016 та від 26.05.2016 (а. с. 40 - 43 у т. 1) на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника про затримку вагонів.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що підрозділом митниці було підготовлено та направлено до відповідного підрозділу залізниці заявку від 02.06.2016 вих. № 38/16 стосовно контрольного зважування товару у вагонах на вагах ділянки "Сортувальна" без його вивантаження (а. с. 39 у т. 1).

В подальшому на виконання вищевказаної заявки Закарпатської митниці ДФС, було проведено зважування вагонів 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 на станції Батьово, про що позивачем складено акти загальної форми від 04.06.2016 (а. с. 23, 25, 26, 27 у т. 1).

07.06.2016 інспектором митниці за участю інших осіб було проведено огляд вагонів за результатами якого складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів за № 305010505/2016/ЗМК, згідно з яким встановлено, що вантаж, що слідував у вагонах, співпадає з відомостями, зазначеними у ТСД та митних деклараціях (а. с. 45 у т. 1).

За наслідками митного огляду вагонів було складено акти загальної форми (ГУ-23) № 4594 від 10.06.2016 (а. с. 19 у т. 1), № 4596 від 10.06.2016 (а. с. 21 у т. 1), № 4593 від 10.06.2016 (а. с. 32 у т. 1), № 4591 від 10.06.2016 (а. с. 34 у т. 1).

З червня 2016 року в зоні митного контролю "Сортувальна" станції Батьово зони діяльності митного посту "Залізничний" було призупинено митні формальності щодо товару "деревина паливна..." до жовтня 2016 року.

19.10.2016 з метою проведення заходів митного контролю, спрямованих на виявлення та ймовірного недопущення незаконного переміщення через митний кордон України товарів з порушенням митних правил, начальником митного посту "Залізничний" було направлено залізниці листа за вих. № 07-07-61/04/2802 (а. с. 46 у т. 1) з проханням дати вказівку про направлення залізничних вагонів 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 із товарами на ділянку перезавантаження станції Чоп (під'їзна колія АТ "Закарпатінтерпорт") для здійснення їх вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП.

23.10.2016 о 06:40 на під'їзну колію АТ "Закарпатінтерпорт" було подано вагони 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 з номерами відправки 494013, 497412, 495101, 401083, (а. с. 20 у т. 1), а 25.10.2016 о 19:20 проведено їх вивантаження, про що складено акт загальної форми № 603 від 25.10.2016 (а. с. 24 у т. 1).

Окрім того, у зв'язку із затримкою вагонів для митного догляду з травня по жовтень 2016 року, відповідачу були нараховані додаткові платежі згідно із ставками Збірника тарифів №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що складено акти загальної форми від 10.06.2016 (а. с. 18, 30, 33 у т. 1).

Так, за користування вагоном № 60597606 на станціях Батьово, Чоп було нараховано платежів на загальну суму 228985,40 грн, з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 140988,80 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 45993,90 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн, за маневрову роботу (код 115) - 2694,20 грн. Всього до сплати: 189972,00 грн, а з ПДВ та тарифом Батьово - Чоп, який складає 1019,00 грн - 228985,40 грн (розрахунок на а. с. 47 у т. 1).

За користування вагоном № 60334950 на станціях Батьово, Чоп було нараховано платежів на загальну суму 228278,24 грн, з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 139662,80 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 46730,60 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн, за маневрову роботу (код 115) - 2694,20 грн. Всього до сплати: 189382,70 грн, а з ПДВ та тарифом Батьово - Чоп, який складає 1019,00 грн - 228278,24 грн (розрахунок на а. с. 48 у т. 1).

За користування вагоном № 60544657 на станціях Батьово, Чоп було нараховано платежів на загальну суму 223979,84 грн, з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 138189,50 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 44621,90 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн, за маневрову роботу (код 115) - 2694,20 грн. Всього до сплати: 185800,70 грн, а з ПДВ та тарифом Батьово - Чоп, який складає 1019,00 грн - 223979,84 грн (розрахунок на а. с. 49 у т. 1).

За користування вагоном № 68717610 на станціях Батьово, Чоп було нараховано платежів на загальну суму 225353,36 грн, з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 133622,40 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 48986,50 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн, за маневрову роботу (код 115) - 4041,30 грн. Всього до сплати: 186945,30 грн, а з ПДВ та тарифом Батьово - Чоп, який складає 1019,00 грн - 225353,36 грн (розрахунок на а. с. 50 у т. 1).

Таким чином, загальна сума нарахованих до стягнення з відповідача платежів за затримку вагонів на прикордонній станції становить 906596,84 грн (228985,40+228278,24+223979,84+225353,36).

18.04.2017 залізниця направила відповідачу претензію про сплату додаткових платежів на суму 906596,84 грн (а. с. 55, 56 у т. 1), однак остання була залишена без відповіді та задоволення.

Наведені обставини та несплата відповідачем нарахованих платежів за затримку вагонів стали підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду з вимогою про їх стягнення.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно поданих до справи доказів, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом Україні (ЦК України), Господарським кодексом України (ГК України), Митним кодексом України (МК України) та іншими підзаконними актами.

За пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Слід вказати, що правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України унормовано, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

У відповідності до пунктів 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером.

Поряд з цим, нормою ст. 46 Статуту залізниць України передбачено плату за зберігання вантажу, що прибув на станцію, строк якого перевищує добу. Безкоштовний строк зберігання вантажу обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено (п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" ).

До того ж як зазначено у п. 5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Звідси слід дійти висновку, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами.

Як вже зазначалось раніше, у зв'язку з тим, що вагони 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 з номерами відправки 494013, 497412, 495101, 401083 простоювали на станціях Батьово та Чоп Львівської залізниці за період з 17.05.2016 по 25.10.2016 у зв'язку з митним оглядом, ПАТ "Українська залізниця" нарахувало ДП "Городницьке лісове господарство" плату за користування вагонами у розмірі 906596,84 грн.

ДП "Городницьке лісове господарство" заперечує необхідність оплати вищевказаних платежів, посилаючись на те, що витрати на проведення операцій, а також огляд (переогляд) товарів мають відшкодовуватися залізниці органом, з ініціативи якого вони проводились, тобто Закарпатською митницею ДФС України, враховуючи, що в судовому порядку (постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017) було визнано протиправними дії митниці по затримці вагонів підприємства на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС.

Однак суд вважає такі доводи відповідача помилковими, а підстави для покладення обов'язку відшкодування заявлених до стягнення у позовній заяві сум на Закарпатську митницю ДФС необґрунтованими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, з огляду на нижче наведене.

З метою прискорення здійснення митних процедур, удосконалення порядку й умов переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, багажу та вантажобагажу в багажних вагонах, а також для регламентації взаємодії митних органів і залізниць України, спільним наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 було затверджено Інструкцію про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України.

За пунктами 2.15., 2.16. Інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під'їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Відповідно до п. 4.10. Інструкції, у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України.

У разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цієї Інструкції або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис "Пропуск заборонено" і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа "Під митним контролем" цієї посадової особи, і документи повертаються працівникові станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, у якому зазначається час початку й закінчення проведення митного огляду (переогляду) і який підписується особами, що брали участь у проведенні цього огляду (переогляду) (п. 4.11. Інструкції).

Приписами частини 5 ст. 338 Митного кодексу України унормовано, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті .

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГС України від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (ч. 1 ст. 220 МК України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

В процесі розгляду справи суд встановив, що дії відділу митного оформлення №4 (Батєво) митного поста „Залізничний" по відношенню до зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

До того ж, дії уповноважених осіб Закарпатської митниці ДФС щодо надання вказівок залізниці по маневруванню складом поїздів відповідача з однієї станції на іншу, з метою вчинення дій необхідних для митного контролю, повністю узгоджується з ч. 2 ст. 220 МК України, якою передбачено право здійснення митного огляду товарів поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України.

Вказане дозволяє запобігти порушенню розкладу руху поїздів на станції затримання вагонів із товаром та обґрунтовує правомірність дій залізниці по стягненню плати за проведення маневрових робіт, навіть за відсутності складених нею пам'яток форми ГУ-45, оскільки відомості про тривалість виконання залізницею маневрової роботи (початок та кінець даної роботи) відображені в актах загальної форми, які були оформлені протягом всього часу затримки рухомого складу вагонів відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене, суд робить висновок, що стягнення коштів за користування вагонами, зберігання вантажу, виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України у своїх постановах від 01 березня 2017 року у справі № 907/501/16, від 29 травня 2017 року у справі № 924/1178/16.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, на підставі актів загальної форми ГУ-23 № 10932 від 17.05.2016 (а. с. 17 у т. 1), № 10958 від 20.05.2016 (а. с. 28 у т. 1), № 10941 від 19.05.2016 (а. с. 31 у т. 1) та № 10983 26.05.2016 (а. с. 241 у т. 1), від 04.06.2016 (а. с. 23, 25, 26, 27 у т. 1), № 4594 від 10.06.2016 (а. с. 19 у т. 1), № 4596 від 10.06.2016 (а. с. 21 у т. 1), № 4593 від 10.06.2016 (а. с. 32 у т. 1), № 4591 від 10.06.2016 (а. с. 34 у т. 1), № 603 від 25.10.2016 (а. с. 24 у т. 1), від 10.06.2016 (а. с. 18, 30, 33 у т. 1), які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонам і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача за номерами 60597606, 60544657, 60334950, 68717610.

Вищевказані нарахування також внесено до накладних з номерами відправки 494013, 497412, 495101, 401083.

Так, плату за користування вагонами застосовано позивачем відповідно до п. 1 розділу 5, табл. 1 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за користування вагоном за 45 годин 206,20 грн, понад 45 годин - 16,00 грн за кожну годину за 1 вагон, із урахуванням коефіцієнта, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами, в розмірі 2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зберігання вантажу нараховано відповідно до п. 2 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами", а саме: після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу у розмірі: 4,00 грн за одну тону при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах за масу брутто, округлену до повних тонн, та збір за кожну добу 1,60 грн за одну тону - при зберіганні вантажу на землі.

Телефонограмний збір нарахований відповідно до п. 10 розділу 3, табл. 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за повідомлення телеграфом 53,00 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зважування вантажу нараховано відповідно до п. 4.1 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою за 1 вагон 75,20 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за маневрові роботи нараховано у відповідності до п. 1.8 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою у розмірі 292,60 грн за кожні півгодини роботи локомотива залізниці, що виконується не одночасно з подачею вагонів.

Також позивачем нараховано до стягнення з відповідача вартість тарифу Батьово-Чоп, розмір якого складає 1019,00 грн.

Перевіривши розрахунки позивача, господарський суд встановив, що їх суми вірні.

Господарський суд приймає акти загальної форми, надані позивачем, як належну підставу для задоволення позовних вимог, оскільки акти містять достатню інформацію щодо затримки вагонів залізницею, у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, а тому оцінюються судом як належні докази понесення залізницею додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями, оскільки ними, в сукупності із іншими доказами, в достатній формі підтверджено облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) та нарахування плати за користування ними.

Окрім того, факт проведення залізницею операцій, пов'язаних з оглядом товару за запитом митниці, ніким не заперечується, отже витрати залізниці мають бути відшкодовані по факту їх завдання вантажовідправником товару, який, в свою чергу, може стягнути понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених витрат з органу, з ініціативи якого було проведено затримання товару на залізниці в регресному порядку.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про відсутність підстав для оплати додаткових платежів, оскільки обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати додаткових операцій не залежить від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки його зміст визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, і є обов'язковими для застосування.

Враховуючи вказане, та те, що чинним законодавством не передбачено, що плата за користування вагонами є безкоштовною, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення з ДП "Городницьке лісове господарство" плати за користування вагонами у розмірі 906596,84 грн, оскільки в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують розмір додаткових витрат залізниці через затримку вагонів 60597606, 60544657, 60334950, 68717610 для проведення митного огляду.

Разом з тим, враховуючи повноваження, надані суду при прийнятті рішення пунктом 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне розстрочити його виконання до 31 грудня 2017 року включно, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (п. 7.2 Постанови).

Реалізовуючи надане суду право щодо розстрочення виконання рішення суду, господарський суд у даній справі враховує матеріальні інтереси обох сторін спору; їх фінансовий стан; ступінь вини відповідача у виникненні додаткових платежів у залізниці; наявність у провадженні господарського суду Житомирської області інших позовів, в яких заявлено вимогу про стягнення з відповідача великих сум платежів за затримку вагонів, одночасне примусове виконання рішення суду по яким призведе до збільшення збитків ДП "Городницьке лісове господарство" на суму виконавчого збору, арешту коштів на банківських рахунках підприємства, та може завдати негативних наслідків у вигляді неможливості сплати податків, виконання державних чи міжнародних контрактів по поставці деревини іноземним контрагентам, що може призвести до призупинення діяльності суб'єкта господарювання та подальшого банкрутства підприємства.

На думку суду, розстрочка виконання рішення сприятиме, як можливості продовження господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною сплату заборгованості перед ПАТ "Українська залізниця".

Щодо клопотання третьої особи (Закарпарської митниці ДФС), викладеного у поясненні (а. с. 152 - 154 у т. 1), про застосування строку позовної давності у справі № 906/373/17, мотивованого тим, що позовна заява подана позивачем із пропуском дев'ятимісячного строку, як-то передбачено ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, судом було з'ясовано позицію сторін та при його вирішенні враховано, що представник позивача проти його задоволення заперечив, з підстав викладених у поясненнях від 22.06.2017.

Представники відповідача та третьої особи подане клопотання підтримали.

В той же час, суд зазначає, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою с т о р о н и у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова лише (аналог тільки, виключно), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується тільки на підставі заяви, зробленої стороною у справі.

Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 ГПК передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 ГПК та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності з нормами ГПК, суд дійшов висновку, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, в той час як треті особи без самостійних вимог на предмет спору правом подачі вище вказаної заяви не наділені (п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", постанова ВСУ від 24.06.2015 № 6-738цс15, постанова ВСУ від 18.03.2015 № 6-25цс15).

Вказане є підставою для відмови Закарпарській митниці ДФС в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності у справі №906/373/17.

У зв'язку із задоволення позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, п. 6 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 84-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (11714, Житомирська область, Новоград-Волинський р-н, смт. Городниця, вул. Паркова, буд. 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, ):

- 906596,84 грн нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Розстрочити виконання рішення суду строком на шість місяців платежами наступних розмірів :

- 151099,47 грн зі строком сплати до 31 липня 2017року включно;

- 151099,47 грн зі строком сплати до 31 серпня 2017року включно;

- 151099,47 грн зі строком сплати до 30 вересня 2017року включно;

- 151099,47 грн зі строком сплати до 31 жовтня 2017року включно;

- 151099,47 грн зі строком сплати до 30 листопада 2017року включно;

- 151099,49 грн зі строком сплати до 31 грудня 2017року включно.

Видати наказ.

3. Стягнути з Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (11714, Житомирська область, Новоград-Волинський р-н, смт. Городниця, вул. Паркова, буд. 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, ):- 13598,95 грн судового збору.

Видати наказ.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.07.17

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - простою

3 - відповідачу - простою

4 - Закарпатській митниці ДФС - рек. з повід.