РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 Справа №910/5800/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С.

2) Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненим договору поруки.

Головуючий суддя Демидов В.О.

Судді: Пукшин Л.Г.

Чебикіна С.О.

Представники сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача-1 Клочко О.В. (дов. №3-243110/4097 від 30.06.2017);

від відповідача-2 Дядюк Є.М. (дов. №1-ю від 13.01.2017);

від третьої особи ФГВФО Щербина О.Ю. (дов. №27-10128/17 від 15.05.2017);

вільні слухачі:

Гурін І.В. (посвідчення помічника адвоката серія КС №00453 від 29.12.2016);

ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Печерським РУГУМВС України м. Києва 09.09.1997).

встановив :

07.04.2017 Публічне акціонерне товариство «Стахановський вагонобудівний завод» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. та Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» про припинення поруки за договором поруки №337 від 25.03.2015, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Публічним акціонерним товариством «Стахановський вагонобудівний завод» та Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порука за договором поруки припинена у зв'язку із зміною основного кредитного зобов'язання без згоди поручителя, а також відсутністю вимоги до поручителя в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5800/17, розгляд справи призначений на 11.05.2017.

11.05.2017 відповідач-1 через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що відповідальність поручителя за виконання зобов'язання боржника за кредитним договором є частковою, обмеженою сумою боргу у розмірі 80 000 000,00 грн. та у подальшому ця сума не змінювалась.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2017 у зв'язку із неявкою представника позивача, невиконанням ним вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 01.06.2017.

31.05.2017 відповідач-1 через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

01.06.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

01.06.2017 відповідач-2 через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.06.2017 задоволено клопотання позивача та відповідача-2 про продовження строку вирішення спору у справі №910/5800/17, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 07.06.2017.

02.06.2017 відповідач-1 через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

07.06.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також клопотання про розгляд справи №910/5800/17 колегіально у складі трьох суддів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.06.2017 призначено колегіальний розгляд справи №910/5800/17 та з метою визначення складу колегії суддів, відкладено розгляд справи.

За результатами автоматичного розподілу справи №910/5800/17 визначено склад колегії суддів для розгляду справи: головуючий суддя Демидов В.О., судді Пукшин Л.Г., Чебикіна С.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.06.2017 колегією у складі суддів (головуючий суддя: Демидов В.О., судді: Пукшин Л.Г., Чебикіна С.О.), прийнято справу №910/5800/17 до свого провадження, призначено розгляд справи на 18.07.2017.

18.07.2017 відповідач-1 подав письмові пояснення по справі, у яких посилався на те, що обсяг відповідальності позивача за договором поруки за результатами укладення додаткових угод до кредитного договору від 14.04.2015, 13.05.2015, 02.07.2015, 09.07.2015 фактично не збільшено.

18.07.2017 третя особа через загальний відділ діловодства суду подала письмові пояснення по справі, у яких просила відмовити у задоволенні позову.

Також 18.07.2017 відповідач-2 через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що обсяг відповідальності позивача, визначений сумою 80 000 000,00 грн. не змінювався.

У судове засідання 18.07.2017 з'явилися представники відповідачів 1, 2 та третьої особи.

Представник позивача у судове засідання 18.07.2017 не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він не має змоги з'явитись у судове засідання, а іншого представника позивач направити в судове засідання 18.07.2017 не має можливості.

Розглянувши в судовому засіданні 18.07.2017 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неможливість представника позивача взяти участь у судовому засіданні 18.07.2017 не може бути належними підставами для відкладення розгляду справи, враховуючи, що позивач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника позивача про залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011).

Суд дослідивши матеріали та обставини справи, приходить до висновку щодо необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У судове засідання 18.07.2017 з'явилися представники відповідачів 1, 2 та третьої особи, надали пояснення по суті спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 18.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

19.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є AT «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач-1, банк) та Відкритим акціонерним товариством «Гемопласт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» (далі - позичальник, відповідач-2) було укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07 (далі - кредитний договір).

Згідно п.1.1. кредитного договору, банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 106 380 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отриманні в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно графіку погашення кредитної лінії (Додаток №1 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 19 листопада 2012 року і оплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі, указаному в п. 3.1. цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: а) за період з дня видачі до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.4 цього договору: 15% річних по кредиту, який обліковується на рахунку № 2063 4000 1763 01; 12% річних за кредитом, який обліковується на рахунку № 2063 4000 1763 02; б) в разі порушення позичальником термінів погашення, згідно з графіком - 30% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання по кредиту відповідно до вищевказаного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї позичкової (основної) заборгованості; в) 30% річних за період з 20.11.2012 до дня фактичного погашення позичкової (основної) заборгованості.

В подальшому між сторонами (банком та позичальником) неодноразово вносилися зміни до договору про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07, зокрема, змінено назву договору на договір про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007; визначено, що надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами «траншами» на умовах визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 426 100 000,00 грн.

Згідно додаткової угоди від 24.03.2015 до договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 позичальник зобов'язується повернути всі отримані кредитні кошти у валютах заборгованості по кожному траншу до 19.12.2016 згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №31 до цього договору) шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти.

25.03.2015 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач-1, кредитор) , ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» (далі - позивач, поручитель) та ПАТ «Гемопласт» (далі - відповідач-2, боржник) уклали договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань у розмірі 80 000 000,00 грн. за договором про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, укладеним між кредитором та боржником, про надання боржнику кредиту в розмірі 425 800 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами.

За умовами п. п. 2.1, 2.2 договору поруки у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. за основним боргом, щомісячними процентами та підвищеними процентами, за оплату комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам, а також за відшкодування всіх збитків.

Внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем (п. 4.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 6.2 договору поруки).

Додатковими угодами від 14.04.2015 та від 13.05.2015 до договору мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, кредитор та боржник погодили змінити та викласти у іншій редакції п. 1.2 договору, зокрема: b) за управління кредитною лінією - комісія в розмірі 70 000,00 грн, починаючи з жовтня 2014 року по грудень 2014 року. Нарахування комісійної винагороди за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією в термін з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця.

Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією, яка нар ахова по 31.03.20154 включно в сумі 210 000,00 грн., зав наступним графіком: до 31.05.2015 включно - 50 000,00 грн., до 30.06.2015 включно - 50 000,00 грн., до 30.09.2015 включно - 50 000,00 грн., до 31.12.2015 включно - 50 000,00 грн., до 31.03.2016 включно - 100 000,00 грн.

Також додатковими угодами від 14.04.2015, від 13.05.2015, від 02.07.2015 до договору мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 кредитором та боржником було погоджено Графіки зниження ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 14.04.2015, нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувається щомісячно, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щоквартально, позичальник сплачує проценти у строк до 19.12.2016 включно, за умови погашення у строк до 30.04.2015 процентів у сумі не менше 250 000,00 грн., позичальник зобов'язується, починаючи з 01.05.2015 щомісячно погашати проценти у розмірі не менше 250 000,00 грн.

Додатковою угодою від 13.05.2015 сторони змінили п. 3.4 кредитного договору, зазначивши, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у наступному порядку: позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, які підлягають оплаті до 31.03.2015 у сумі не менше 250 000,00 грн., і у подальшому - відповідно до вказаного графіку: до 19.12.2016 включно - у сумі, не менше 250 000,00 щомісяця.

Додатковою угодою від 02.07.2015 сторони виклали п. 2.5 кредитного договору у новій редакції, вказавши, що позичальник зобов'язується повернути всі отримані кредитні кошти у валютах заборгованостей по кожному траншу до 19.12.2016 згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії (додаток №34 до цього договору) тощо.

Додатковою угодою від 09.07.2015 сторони виклали п. 3.4 кредитного договору у наступній редакції, вказавши первісний термін сплати процентів - 30.09.2015, а також встановивши мінімальний платіж процентів - не менше 100 000,00 грн.

Таким чином, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у зв'язку із відстроченням строку повернення відповідачем-2 (боржником) процентів та комісійної винагороди, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - позивача, оскільки відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів і комісійної винагороди за кредитним договором, а тому враховуючи, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулось без його згоди, позивач вважав поруку припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Крім того позивач вказував, що прострочення боржника зі сплати заборгованості утворилася з травня 2015 року, проте відповідачем-1 жодних вимог як поручителю про погашення заборгованості не заявлялося.

Позивач вважає порушеним право відповідача-1 як кредитора з моменту недотримання боржником (відповідачем-2) строку погашення чергового траншу у вересні 2015 року (погашення процентів, нарахованих в період 01.04.2015 по 30.06.2015), а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а саме з жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що ані письмових вимог до позивача, як до поручителя за кредитним договором, ані позовів до позивача про стягнення заборгованості до грудня 2016 року відповідачем-1 не пред'явлено, позивач вважав поруку припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вважає, що існує дві підстави для припинення поруки Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод», перша - за ч. 1 ст. 559 ЦК України, друга - за ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Як передбачено ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№6-18цс11, №6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Таким чином, закон пов'язує припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною основного зобов'язання збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України (наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у зв'язку із відстроченням строку повернення відповідачем-2 (боржником) процентів та комісійної винагороди, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - позивача, оскільки відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів і комісійної винагороди за кредитним договором, а тому враховуючи, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулось без його згоди, позивач вважав поруку припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань у розмірі 80 000 000,00 грн. за договором про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, укладеним між кредитором та боржником, про надання боржнику кредиту в розмірі 425 800 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п. 3.1 кредитного договору.

Таким чином відповідальність поручителя за виконання зобов'язання боржника за кредитним договором є частковою, обмеженою сумою боргу у розмірі 80 000 000,00 грн. та у подальшому ця сума не змінювалася.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Таким чином посилання позивача на збільшення обсягу відповідальності внаслідок відстрочення строку повернення відповідачем-2 (боржником) процентів та комісійної винагороди судом не приймаються до уваги, оскільки таке відстрочення не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя, порука якого є частковою, тобто обмеженою виключно сумою боргу у розмірі 80 000 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, твердження поручителя про припинення договору поруки внаслідок збільшення обсягу його відповідальності є необґрунтованими, а зазначені ним підстави для такого припинення - відсутні.

Крім того, суд зазначає, що на час укладення договору поруки від 25.03.2015, між кредитором та боржником було укладено додаткову угоду від 24.03.2015, яким сторони вже змінили п. 2.5 кредитного договору, виклавши його в наступній редакції: позичальник зобов'язується повернути всі отримані кошти у валютах заборгованості по кожному траншу до 19.12.2016 згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №31 до цього договору) шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти.

Таким чином на час укладення договору поруки діяла нова редакція п. 2.5 кредитного договору, а відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель свідчив, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами.

Щодо другої підстави для припинення поруки суд врахував наступне.

Відповідно до наданого відповідачем-1 розрахунку заборгованості за основною сумою кредиту, прострочення сплати заборгованості відповідачем -2 розпочалося з 01.10.2015.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

При цьому, необхідно зазначити, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина 4 статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки:

1) протягом строку, встановленого договором поруки;

2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя;

3) протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

У той же час, згідно з п. 5.1 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Отже, в даному випадку сторони погодили у договорі поруки строк дії поруки, а тому посилання позивача на шестимісячний строк щодо пред'явлення вимоги до поручителя, передбачений ч. 4 статті 559 ЦК України, є безпідставними, оскільки дана норма застосовується у разі, якщо строк поруки у договорі не визначений.

Крім того суд зазначає, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на припинення поруки тільки внаслідок зміни строку повернення відсотків за кредитом, а не основного боргу.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, для визнання поруки припиненою немає, отже позов Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 19.07.2017.

Головуючий суддя В.О. Демидов

Судді: Л.Г. Пукшин

С.О. Чебикіна