Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р. Справа № 909/382/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Мартиненко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп", вул. Шевченка, 3, м. Івано-Франківськ, 76018,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко", вул. Л. Ребета, 8-а, м. Івано-Франківськ, 76014,

про стягнення неустойки в розмірі 244 076 грн,

за участю:

від відповідача: представник ОСОБА_1, довіреність від 18.06.2017 №1, посвідчення від 09.12.1998 №8,

від позивача представники не з'явились,

установив:

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко" про стягнення неустойки в розмірі 244 076 грн (згідно з заявою про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом відповідно до ухвали від 20.06.2017).

І. Зміст позовних вимог та заперечень на позов.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 29.08.2013 між ТОВ ІПК Прінком-Груп та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого передано в оренду нежитлове приміщення. Позивач у зв'язку з несплатою орендної плати направив ТОВ Дубко повідомлення про відмову від договору від 16.05.2016. Вважає, що оскільки договір є розірваним з 16.05.2016, то відповідач зобов'язаний був повернути орендоване приміщення, чого не здійснив. Відповідно до умов договору та норм законодавства нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування нежитловим приміщенням за період з червня 2016 року по 19.06.2017.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позов від 03.07.2017 (вх.№10437/17 від 03.07.2017) вказав на те, що між сторонами існував спір щодо вказаного договору оренди та повернення нежитлового приміщення. А саме у справі №909/457/16 розглядався позов ТОВ ІПК Прінком-Груп до ТОВ Дубко про виселення із займаного приміщення та зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди. Відповідно до рішення від 29.07.2016 суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ ІПК Прінком-Груп про виселення ТОВ Дубко із займаного нежитлового приміщення та задовольнив зустрічний позов. Надалі суд апеляційної інстанції вказане рішення скасував, первісний позов задовольнив (постанова ЛАГС від 06.09.2016). Однак, згідно з ухвалою від 30.01.2016 суду касаційної інстанції зупинив виконання постанови від 06.09.2016. Вважає, що до 23.02.2017 - до вирішення спору по суті судом касаційної інстанції - питання щодо повернення приміщення було невизначеним, а тому відсутня протиправна поведінка і вина відповідача, що є обов'язковою умовою стягнення неустойки.

Аналогічні пояснення представники сторін надали в судовому засіданні.

ІІ. Обставини справи.

29.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" (надалі ТОВ ІПК Прінком-Груп), як орендодавцем, та ТОВ Дубко, як орендарем, укладено договір оренди майна №18/08-13 (надалі договір). Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування майно - нежитлове приміщення - деревообробний цех, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Макуха І. (вул. Порайка), буд. № 41 а загальною площею 966 кв.м. Передавання майна в оренду здійснюється за відповідним актом приймання-передавання (п. 3.2).

Згідно з п. 2.1 договору орендна плата за користування об'єктом оренди за домовленістю сторін встановлюється в розмірі 9660,00 грн в т.ч. ПДВ за місяць.

Відповідно до п. 3.2 договору у разі припинення цього договору об'єкт оренди повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Об'єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.

Договір оренди укладено строком на 35 місяців, що діє з 29.08.2013 до 29.07.2016 включно.

Чинність договору припиняється за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, внаслідок банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України (п. 4.7 договору).

До обов'язків орендаря віднесено обов'язок у разі припинення дії договору повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

До прав орендодавця віднесено право відмовитись від договору оренди і вимагати повернення предмету договору, якщо орендар не сплачує орендну плату в сумі двох місячних плат за найм. В такому випадку договір є розірваним з моменту повідомлення орендаря про відмову від договору без виплати компенсації за невідокремлювані поліпшення предмету договору (п. 7.3 договору).

Згідно з актом приймання-передавання від 29.08.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв в найм відповідно до умов договору №18/08-13 об'єкт оренди.

Між сторонами існував спір щодо об'єкта оренди. У справі №909/457/16 розглядався позов ТОВ ІПК Прінком-Груп до ТОВ Дубко про виселення із займаного приміщення та зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди. Зокрема, суд першої інстанції відповідно до рішення від 29.07.2016 відмовив у задоволенні первісного позову ТОВ ІПК Прінком-Груп" до ТОВ ДУБКО про виселення із займаного нежитлового приміщення - деревообробного цеху та стягнення заборгованості по орендній платі, 3% річних та інфляції, зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди задовольнив.

Львівський апеляційний господарський суд згідно з постановою від 06.09.2016 рішення суду першої інстанції скасував, прийняти нове, яким первісний позов задовольнив частково вирішив виселити ТОВ Дубко із займаного нежитлового приміщення, стягнув з останнього частину заборгованості, провадження у справі за зустрічним позовом припинив.

Надалі виконання даної постанови ЛАГС від 06.09.2016, в тому числі щодо виселення ТОВ Дубко з нежитлового приміщення, було зупинено згідно з ухвалою ВГС України від 30.01.2017 до закінчення касаційного провадження.

23.02.2017 ВГС України виніс постанову, згідно з якою залишив без змін постанову ЛАГС від 06.09.2016.

ІІІ. Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 193 ГК України).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України).

Згідно зі ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч. 1). Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України (ч. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Позивач при визначенні заявленої до стягнення суми посилається на ч. 2 ст. 785 ЦК України, згідно з якою якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання (постанова ВСУ від 02.09.2014 № 3-85гс14).

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В даному випадку позивач нараховує збитки за період з червня 2016 року, коли він звернувся до суду з позовом про виселення ТОВ "Дубко" із займаного приміщення, і по 19.06.2017.

Однак, в даний період між сторонами існував спір щодо займаного приміщення. ТОВ Дубко вважало, що ТОВ ІПК Прінком-Груп не може мати майнових прав щодо орендованого приміщення. При цьому суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог щодо виселення ТОВ Дубко з орендованого приміщення. Надалі позов в частині виселення суд апеляційної інстанції задовольнив, проте виконання постанови ЛАГС від 06.09.2016, в тому числі щодо виселення ТОВ Дубко з нежитлового приміщення, було зупинено згідно з ухвалою ВГСУ від 30.01.2017 до закінчення касаційного провадження. Отже, в період з червня 2016 року до 23.02.2017 (день винесення постанови ВГСУ) існувала правова невизначеність у правовідносинах сторін, що виключає вину відповідача у неповерненні орендованого приміщення. Як наслідок, не підлягає стягненню неустойка, нарахована за цей період.

Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період з 23.02.2017 по 19.06.2017 в розмірі 74 336 грн.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко" про стягнення неустойки в розмірі 244 076 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" неустойку в розмірі 74 336 грн (сімдесят чотири тисячі триста тридцять шість гривень), а також 1 115,18 грн (одну тисячу сто п'ятнадцять гривень вісімнадцять копійок) судового збору.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в розмірі 169 740 грн відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.07.17

Суддя О. В. Малєєва