ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 911/1412/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віоліті-Пак"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВП "Скіф"

про стягнення 16026,34грн.

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №26/17 від 26.05.2017);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віоліті-Пак" (далі - ТОВ "Віоліті-Пак") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВП "Скіф" (далі - ТОВ "ВП "Скіф") про стягнення 16026,34грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором поставки №081201 від 08.12.2015 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ "ВП "Скіф" документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не наддало, представника в судове засіданні не направило, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, подані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 між позивачем (далі постачальник) та відповідачем (далі покупець) укладено договір поставки №081201 (а.с.37-39, далі договір).

За умовами такого договору, постачальник зобовязується постачати пакувальні матеріали, матеріали господарського споживання та вироби для харчової промисловості, які далі по тексту цього договору іменовані «Товар», а покупець зобовязується приймати товар та своєчасно здійснювати оплату за нього на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору кількість, асортимент та ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами, заздалегідь та фіксується у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, покупець сплачує за товар по ціні, що зазначена в рахунку-фактурі та видатковій накладній, що надається постачальником на кожну партію товару.

Датою поставки товару є дата, що вказана у видатковій накладній постачальника, яка підписана сторонами (а.2.4 договору).

Відповідно до п.2.5 договору, оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в національній валюті України - гривні шляхом перерахунку грошей на розрахунковий рахунок постачальника.

Покупець здійснює оплату за товар протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару постачальником (п.2.6 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками обох сторін, та діє до 31.12.2015. Якщо ні одна із сторін письмово не повідомили іншу про бажання розірвати цей договір не менше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку його дії, цей договір вважається пролонгованим ще на один рік, без укладення додаткової угоди про це. Сторони прийшли до згоди, що така домовленість діє кожен рік, доки одна із сторін не виявить бажання розірвати цей договір. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання обовязків, взятих на себе за даним договором та від відповідальності за його порушення, якщо таке мало місце під час дії цього договору (п.п. 8.1, 8.2, 8.3 договору).

За розрахунками позивача на день подачі позовної заяви борг відповідача складає 16 026,34грн.

Позивач зазначає, що відповідач не у повному обсязі розрахувався за поставлений товар відповідно до видаткових накладних (а.с.14-15) №1691 від 18.11.2016 на суму 15168,74грн, № 1716 від 24.11.2016 на суму 956,98грн.

Вказаний товар отримувався представником відповідача на підставі довіреності (а.с.16), копія якої долучено до матеріалів справи.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 01/17 від 31.01.2017 (а.с.17) відповідно до якої пропонував, сплатити заборгованість у розмірі 16 125,72, що підтверджується квитанцією (а.с. 19), яка отримана відповідачем 10.02.2017 (а.с. 18).

Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив.

Враховуючи, що відповідач розрахувався не у повному обсязі за поставленого йому товару, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача 16026,34грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.6 договору, покупець здійснює оплату за товар протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару постачальником.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів оплати товару на суму 16 026,34грн.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 16 026,34грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1600,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ВП «СКІФ» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ВІОЛІТІ-ПАК» 16 026,34грн основного боргу, а також 1600,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 13.07.2017

Суддя С.І. Чонгова