ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.07.2017 Справа № 904/7148/17

Суддя Фещенко Ю.В. , розглянувши матеріали

за позовом Комунального підприємства "Агропроекттехбуд" Дніпропетровської обласної ради (м. Дніпро)

до Першого дніпропетровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (м. Дніпро)

про виселення із орендованих приміщень, розірвання договорів оренди та стягнення заборгованості за утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг у розмірі 75 944 грн. 98 коп.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Агропроекттехбуд" Дніпропетровської обласної ради (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Першого дніпропетровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - відповідач), в якій просить суд:

- стягнути заборгованість по сплаті витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за користування нерухомим майном в розмірі 75 944 грн. 98 коп.;

- розірвати договір № 47/17/в про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю;

- розірвати договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 48-3/VII-47 та № 663-32/VI-47 від 27.07.2015;

- виселити із орендованих приміщень.

Стаття 63 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує суддю, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не вивчаючи питання по суті позовних вимог.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам статей 54 - 58 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частиною 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 600 грн. 00 коп.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні до господарського суду із позовом, позивачем заявлено чотири позовні вимоги (три вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру), однак згідно платіжного доручення № 97337294 від 04.07.2017 судовий збір сплачено лише у розмірі 1 600 грн. 00 коп., в той час як необхідно, було сплатити судовий збір у розмірі 6 400 грн. 00 коп. (1 600,00 грн. - за одну вимогу майнового характеру + 4 800,00 грн. - за три вимоги немайнового характеру).

Враховуючи вищевикладене, платіжне доручення № 97337294 від 04.07.2017 про сплату судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп., що додане до позовної заяви, не може бути належним доказом сплати судового збору.

На підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що унеможливлює прийняття позовної заяви до розгляду.

Також, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, статтею 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до статті 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивачем не надано доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами, оскільки з доданого до позовної заяви поштового опису вкладення від 06.07.2017 вбачається, що на адресу відповідача направлена копія позовної заяви від 27.06.2017 № 33/17, в той час, як до суду подана позовна заява від 27.06.2017 № 333/17. Отже, відповідачу направлена зовсім інша позовна заява та до порушення провадження у справі відповідач не є обізнаним з якими вимогами до нього звертається позивач та що є підставою та предметом даного позову, внаслідок надіслання позивачем іншої позовної заяви на адресу відповідача.

Таким чином, позивачем не подано належних доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що національним законодавством України (стаття 56 Господарського процесуального кодексу України) передбачено забезпечення права відповідача на інформацію про подану позовну заяву та ознайомлення з її змістом і доданими документами, а також передбачено механізм реалізації такого права шляхом встановлення обовязку позивача надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів до порушення провадження у справі.

Таким чином, право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції, включає в себе обовязок позивача належним чином інформувати відповідача про подання позову до суду шляхом направлення на його адресу копії позовної заяви з додатками. При чому, таке інформування повинно бути здійснене позивачем до порушення судом провадження по справі. Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обовязку, не буде відповідати статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

При чому, відповідно до законодавчої техніки, використаної при конструюванні статті 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви без розгляду у вказаному випадку є не правом, а обов'язком суду.

Також суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 56, 57, пунктами 4, 6 частини 1 статті 63, статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Комунального підприємства "Агропроекттехбуд" Дніпропетровської обласної ради до Першого дніпропетровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про виселення із орендованих приміщень, розірвання договорів оренди та стягнення заборгованості за утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг у розмірі 75 944 грн. 98 коп. і додані до неї документи без розгляду.

Роз'яснити позивачу, що згідно з частиною 3 статтею 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Додаток: - позовна заява № 333/17 від 27.06.2017 з доданими документами на 62 аркушах, в тому числі оригінал платіжного доручення № 97337294 від 04.07.2017 про сплату судового збору у сумі 1 600,00 грн.

Суддя ОСОБА_1