КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа№ 910/6770/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Зуб'юк О.А.

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р.

у справі № 910/6770/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс"

про стягнення 91 687, 01грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/6770/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС" на користь Публічного акціонерного товариства Об'єднана гірничо-хімічна компанія" 60 000грн. - основного боргу, 17 904 грн.-пені, 2 695 грн. 01 коп. - 3% річних, 11 088 грн. - інфляційних втрат та 1 600 грн. - суму судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 60 000 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг є таким, що настав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що рахунки для оплати позивачем не надавались відповідачу, а тому підстави для стягнення з відповідача інфляційних, трьох процентів річних та пені відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017р. розгляд апеляційної скарги призначено на 17.07.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 17.07.2017р. не з'явився відповідач.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, про причини неявки суд не був повідомлений, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

31.12.2014 між позивачем, як зберігачем, та Відповідачем, як поклажодавцем, укладено договір № 27 про надання послуг з охорони, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач зобов'язується за плату зберігати майно, передане йому поклажедавцем і повернути це майно поклажедавцеві у ідентичному на момент передачі стані.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 4.2 договору плата за зберігання майна підлягає сплаті поклажедавцем шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок зберігача, на основі підписаними сторонами двосторонніх актів та виставлених рахунків зберігача у 10-денний термін по завершенню кожного місяця зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 27.03.2017 позивачем надано відповідачеві послуги на загальну суму 60 000 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами надання послуг.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 60 000грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до п. 4.2 договору є таким, що настав, а тому, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за договором, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором в сумі 60 000 грн. підлягають задоволенню.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що рахунки для оплати позивачем не надавались відповідачу, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявні рахунки-фактури, які виставлялись та направлялися позивачем для оплати відповідачу.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 17 904 грн. відповідно до п. 3.5. договору, згідно до якого за несвоєчасне або не повне проведення грошових розрахунків покладжодавець зобов'язаний сплатити зберігачу пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Розрахунок пені позивачем проведено обґрунтовано та арифметично вірно, за несвоєчасне та неповне проведення грошових розрахунків сторони в договорі передбачили відповідальність п.3.5 договору, отже вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 904 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача 11 088грн.- інфляційних втрат та 2 695,01 грн.- 3 відсотків річних.

Згідно ст.229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції у розмірі 2 695,01грн. та 11 088грн. відповідно.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/6770/16 залишити без змін.

3. Справу №910/6770/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко