КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. Справа№ 910/5790/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Степанець О.В.,

від позивача - Бакланов Д.В., довіреність №10-73/12417 від 24.10.2016 року,

Левченко О.В., довіреність №10-74/2927 від 07.03.2017 року,

від відповідача - Безпалюк О.Л., довіреність №14-72 від 14.04.2017 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року

у справі №910/5790/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання укласти договір на постачання природного газ, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" подало до господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання укласти договір на постачання природного газ.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі №910/5790/17 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 1600,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі №910/5790/17 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно не ґрунтується на допустимих доказах, а висновки не відповідають матеріалам справи. Зокрема, скаржник вказує, що в оскаржуваному рішенні не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу відповідача, без зазначення мотивів такого неврахування. Також апелянт зазначає, що проект договору, направлений позивачем на адресу відповідача не був підписаний належним чином. Крім того, скаржник звертає увагу, що листом від 18.05.2016 року позивачем було надіслано на адресу відповідача проект договору на постачання природного газу для релігійних організацій №866 від 13.04.2016 року, відповідно до якого обсяг природного газу, що постачається за цим договором у період з 01.04.2016 року складав 0, 500 тис. куб. м., а не 0, 914 тис. куб.м., як зазначено у позовній заяві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі №910/5790/17 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Кропивна Л.В., Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 11.07.2017 року.

06.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

11.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.07.2017 року відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву в судовому засіданні до 18.07.2017 року об 11:40.

17.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.

18.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу у справі.

В судовому засіданні 18.07.2017 року представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, представники позивача просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" суб'єкти ринку природного газу проводять свою діяльність на підставі договорів (контрактів), що укладаються відповідно до законодавства.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 Закону України "Про засади функціонування природного газу" визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на постачання природного газу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" споживач - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ, відповідно до договору про постачання природного газу, та використовує його як паливо або сировину.

Також судом першої інстанції встановлено, що предметом діяльності Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", зокрема, є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Постачання природного газу не є предметом діяльності позивача, докази наявності у позивача ліцензії на постачання природного газу в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" є споживачем, а відповідач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - гарантованим постачальником природного газу.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону гарантований постачальником - визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу.

Постановою Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Типовий договір на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) затверджено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 05.07.2012 №849.

Як зазначає позивач, останній, 31.03.2016 року направив відповідачу звернення №03-17/4043 згідно листа №26-1765/1.2-16 від 30.03.2016 року, щодо надання проекту договору на постачання природного газу. (т. 1, а.с. 39).

Проте, у відповідь на вказане вище звернення, відповідач листом №26-2016/1.2-16 від 08.04.2016 року повідомив, що НАК «Нафтогаз Україна» 07.04.2016 року направило на електронну адресу позивача проекти договорів терміном з 01.04.2016 року - 30.04.2016 року на постачання природного газу. (т. 1, а.с. 40).

Також, в матеріалах справи наявний супровідний лист №05-43/4790 від 15.04.2016 року, яким ПуАТ «Полтаваобленерго» направило НАК «Нафтогаз України» направило проект договору постачання природного газу №-РО/866 від 13.04.2016 року. (т.1, а.с. 179). Проект вказаного договору наявний в матеріалах справи. (т.1, а.с. 180-187).

Листом №03-17/5357 від 28.04.2016 року позивач повідомив відповідача, що ПАТ «Полтаваобленерго» надсилає підписані зі своєї сторони проекти договорів купівлі-продажу природного газу на 2016 рік, а саме договір купівлі-продажу природного газу №755-ТЕ від 03.03.2016 року, додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №755-ТЕ від 03.03.2016 року, купівлі-продажу природного газу №951-ПР від 03.02.2016 року, купівлі-продажу природного газу №952 від 03.02.2016 року, купівлі-продажу природного газу №953-ТЕ від 15.04.2016 року та купівлі-продажу природного газу №954-БО від 15.04.2016 року. (т. 1, а.с. 41).

Також, в матеріалах справи наявний супровідний лист позивача №03-17/5400 від 29.04.2016 року, яким ПАТ «Полтаваобленерго» направило відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для населення на 2016 рік, а саме договір купівлі-продажу природного газу №755-ТЕ від 03.03.2016 року та додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №755-ТЕ від 03.03.2016 року. (т. 1, а.с. 42).

Відповідач в свою чергу, листом №26-2768/1.2-16 від 29.04.2016 року повідомив позивача, що ПАТ «Нафтогаз Україна» розглянуло отримані від ПАТ «Полтаваобленерго» проекти договорів постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, терміном з 01.04.2016 року - 30.04.2016 року та повідомило, що зазначені проекти договорів є неприйнятними для Компанії, оскільки підпис С.І. Мартинюка викликає сумніви, щодо автентичності. (т. 1, а.с. 43).

У відповідь на лист №26-2768/1.2-16 від 29.04.2016 року, позивач листом №10-72/6074 від 18.05.2016 року направив відповідачу проект договору постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій №866 від 13.04.2016 року, підписаний головою правління та заступником фінансового директора ПАТ «Полтаваобленерго». (т. 1, а.с. 44).

Також, позивач листом №03-12/6124 від 19.05.2016 року направив відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (т. 1, а.с. 45).

Проте, відповідач листом №26-3965/1.2-16 від 09.06.2016 року повернув позивачу без підписання проекти договорів та додаткових угод, оскільки станом на 07.06.2016 року документальне оформлення фактично використаних контрагентами Компанії обсягів газу вже було завершене, а операції по реалізації газу відображені в бухгалтерському обліку із одночасною реєстрацією податкових накладних, таким чином, на думку відповідача ПАТ «Полтаваобленерго» допустило несанкціоноване використання природного газу без укладених договорів. (т. 1, а.с. 46).

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" споживач - фізична особа, фізична особі-підпрпємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних ротреб, а не для перепродажу або використання в якості сировини.

Одним із принципів функціонування ринку природного газу є забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу (п.1 ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу").

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Серед обов'язків споживачів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про ринок природного газу" є укладення договору про постачання природного газу.

Згідно п.п. 3 п. 1 розділу 2 Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 "Про затвердження Правил постачання природного газу" (далі - Правила) підставою для постачання природного газу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором ( п.2 розділ 2 Правил).

Статтею 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно частини першої статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 1 1 нього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб"єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Обов'язковість укладення договору на постачання природного газу встановлена спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини.

Статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Із врахуванням позиції Уряду Прем'єр-міністром України В. Гройсманом в квітні 2016 року було надано доручення № 361 щодо вжиття заходів безперебійного постачання природного газу підприємствам комунальної теплоенергетики.

Таким чином, в розумінні ст. 179 ГК України на позивача покладено обов'язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів. В свою чергу, такий обов'язок може бути виконаний позивачем за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як постачання природного газу, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

Згідно п.п. 27 п.1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник природного газу - це суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Тобто, норми спеціального закону в сфері постачання природного газу (ЗУ "Про ринок природного газу") унеможливлюють закупівлю природного газу в постачальника, який не має відповідної ліцензії.

Більш того, згідно п. 15 Постанови КМУ №758 виробник теплової енергії до 1 квітня 2017 р. має право придбати природний газ у НАК "Нафтогаз України" для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за умови, що такий виробник, на якого станом на 30 вересня 2015р. поширювалася дія статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання", виконав обов"язок щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання.

Отже, відповідач наділений спеціальними обов'язками (щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню), тож, являючись ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, зобов'яний здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів, в тому числі бюджетних установ та організацій).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії. які стосуються: усунення з ринку або обмеження доступу на ринок (вихід з ринку) інших суб'єктів господарювання, покупців, продавців.

Згідно ч.1 ст. 13 вищезазначеного Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною 2 ст. 13 вказаного закону встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання.

Ухилення відповідача від укладення з позивачем спірного договору це антиконкурентні узгоджені дії та зловживання монопольним становищем на ринку постачання природного газу.

Відповідно до п.10 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" позивач є захищеним споживачем, тобто підприємством, що здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об'єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Крім того, слід зазначити, що технологічною особливістю системи газопостачання є те, що позивач отримує природний газ у загальному потоці по трубопроводу, який (природний газ) надходить до об'єктів, обладнаних комерційними вузлами обліку, та відсутністю технічної можливості проводити комерційний облік спожитого природного газу окремо по кожному із постачальників, два постачальники у розрахунковому періоду бути не може.

Позивач, враховуючи терміновість та соціальну важливість питання щодо забезпечення тепловою енергією бюджетних установ та організації, до числа яких входять соціально значимі об'єкти (лікарні, навчальні заклади, будинки-інтернати, пологові будинки, центри соціальної допомоги, інтернати, будинки престарілих і т.ін.) звертався до інших постачальників природного газу, однак, отримав відмову в укладенні договору.

В матеріалах справи наявний лист позивача №01-1/5584 від 06.05.2016 року, який направлено на адресу ТОВ «Укренерго-Трейд» в якому ПАТ «Полтаваобленерго» у зв`язку з виробничою потребою у постачанні природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям, просило укласти договори на постачання природного газу на 2016 рік, в об`ємах необхідних для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в 2016 році та на постачання природного газу в 2016 році для виробництва теплової енергії для релігійних організацій. (т. 1, а.с. 250).

Втім, ТОВ «Укренерго-Трейд» листом №0410516 від 10.05.2016 року посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 відмовило позивачу в укладенні договорів та запропонувало звернутися до ПАТ «Нафтогаз Україна», як до єдиного уповноваженого в Україні постачальника природного газу для виробників теплової енергії. (т. 1, а.с. 251).

Крім того, в матеріалах справи наявний лист позивача №01-1/5593 від 10.05.2016 року, який направлено Представництву компанії «Моментум ентерпрайз (Ічтерн ЮРОП) лімітед», в якому ПАТ «Полтаваобленерго» у зв`язку з виробничою потребою у постачанні природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям, просило укласти договори на постачання природного газу на 2016 рік, в об`ємах необхідних для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в 2016 році та на постачання природного газу в 2016 році для виробництва теплової енергії для релігійних організацій. (т. 1, а.с. 248).

У відповідь на вказаний лист, Представництво компанії «Моментум ентерпрайз (Ічтерн ЮРОП) лімітед» листом від 14.05.2016 року, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 відмовило позивачу в укладенні договорів та запропонувало звернутися до ПАТ «Нафтогаз Україна», як до єдиного уповноваженого в Україні постачальника природного газу для виробників теплової енергії. (т. 1, а.с. 249).

Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 затверджено Положення "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", відповідно до п.п.4 п.3 якого покладено обов'язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15 - 17 цього Положення.

Відповідно до п. 17 Положення постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов'язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 листопада 2016 р. за таких умов:

укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ст.184 ГК України).

Статтею 187 ГК України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше..

Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом укладається відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 22.01.2015 року № 36, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 року за № 172/26617.

Таким чином, вищенаведені приписи законодавства є імперативними та визначають, що постачання природного газу відбувається виключно на підставі укладеного договору. Укладення договору на постачання природного газу, якщо запропонований споживачем договір відповідає типовому договору послуг, є обов'язковим.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем порушено порядок укладання договору, передбачений ст. 181 ГК України. Так, згідно ч. 3, 4 цієї статті ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Проте, всупереч визначеному порядку, відповідачі не вчинили жодної дії, визначеної законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Зважаючи на те, що позивач добросовісно здійснив всі від нього залежні заходи щодо укладення договору з відповідачем, а відповідач не підписав отриманий проект договору та не надіслав у двадцятиденний строк його другій стороні разом з підписаним договором, як це передбачено ч. 4 ст. 181 ГК України, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо порушення права позивача відповідно до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яке підлягає захисту шляхом укладення спірного договору за рішенням суду, що відповідає вимогам ст. 187 ГК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 1 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України «Про акціонерні товариства» кількісний склад виконавчого органу, порядок призначення його членів визначаються статутом товариства. Порядок скликання та проведення засідань колегіального виконавчого органу встановлюється статутом або положенням про виконавчий орган акціонерного товариства.

В матеріалах справи наявний Статут ПуАТ «Полтаваобленерго» затверджений рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Полтаваобленерго» від 20.04.2011 року протоколом №16. (далі Статут; т.1, а.с. 74-83).

Відповідно до п. 11.3. Статуту до складу правління входить голова правління, заступник голови правління, фінансовий директор, заступник фінансового директора.

Пунктом 11.6. Статуту передбачено, що у випадку тимчасової відсутності голови правління або фінансового директора з будь-яких підстав їх обов`язки виконує заступник голови правління або заступник фінансового директора відповідно.

Наказом №173-К від 08.04.2013 року на підставі протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Полтаваобленерго» від 08.04.2013 року №19 Вишара Ю.В. призначено на посаду заступника фінансового директора ПуАТ «Полтаваобленерго».

Відповідно до п. 11.16.19. Статуту голова правління або особа, що виконує обов`язки голови правління здійснює функції, покладені на нього як на керівника підприємства, згідно до законодавства України та укладеного з ним трудового договору (контракту), у тому числі сумісно з фінансовим директором укладає цивільно-правові угоди з правом їх підпису у межах, встановлених законодавством України, цим Статутом та внутрішніми нормативними актами товариства.

Як вбачається з матеріалів справи проект договору на постачання природного газу з боку позивача підписано Вишарем Ю.В., заступником фінансового директора, тобто уповноваженою на те особою, відповідно до статуту та внутрішніх нормативних документів товариства.

Зважаючи на викладене, вимога позивача про зобов'язання укласти договір постачання природного газу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції оскільки відповідач повторно не підписав проект договору, протокол розбіжностей у відповідності до ч. 4 ст. 181 ГК України не склав та не направив на адресу позивача разом із підписаним Договором.

Щодо доводі апелянта про зазначення позивачем іншого обсягу газу у проекті договору колегія суддів зазначає, що в позовній заяві у проекті договору зазначено вже використані об`єми газу з 01.04.2016 року по 31.04.2016 року, який витрачено на виробництво теплової енергії для релігійних організацій, обсяг якого підтверджено довідками ПАТ «Кременчукгаз» (т.1, а.с. 247) та становить 0, 941 тис.куб.м., а у проекті договору направленому відповідачу значився інший об`єм газу, запланований, який у подальшому коригувався б актами звірки з постачальною організацією по факту використання, як то передбачено умовами проекту договору.

Переддоговірні спори згідно із ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України можуть бути предметом розгляду суду. Відповідно до ч. 1. ст. 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Згідно з ч. 4 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до укладення з Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" договору постачання природного газу 2016 року в редакції позивача.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх в розумінні статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів, які б могли бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста Києва 24.05.2017 року у справі №910/5790/17 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі № 910/5790/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2017 року у справі № 910/5790/17 залишити без змін.

3. Справу №910/5790/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Л.В. Кропивна

М.Г. Чорногуз