ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 р. Справа № 917/720/17

за позовом Комунального підприємства "Полтава - сервіс" Полтавської міської ради, пров. Чайковського, 5, м. Полтава, Полтавська область,36000

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,36023

про стягнення 3755,20 грн. заборгованості

Cуддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Передерій Л.Б. дов. №20 від 22.06.2017 року

від відповідача: відсутні

Обставини справи: Комунальне підприємство "Полтава - сервіс" Полтавської міської ради звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3755,20 грн. заборгованості за договором оренди торговельного місця №4Р-460 від 01.11.2011 року, з яких: 3648,27 грн. - сума основного боргу, 106,93 грн. - пеня.

Суд ухвалою від 18.05.2017 року порушив провадження у справі №917/720/17 та призначив її до розгляду у судовому засіданні на 01.06.2017 року.

30.05.2017 року від позивача до суду надійшли пояснення. В поданих поясненнях позивач повідомляє суд про відсутність судових рішень та судових проваджень щодо предмету спору та щодо спірних правовідносин. Також позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.05.2017р. не погашена. До пояснень позивач додав копію листа та копію довіреності (арк. с. 32-36).

Відповідач повноважного представника в судове засідання 18.07.2017 року не направив. Ухвала суду від 18.05.2017 року про порушення провадження у справі та ухвала суду від 01.06.2017 року, які направлялася відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві: АДРЕСА_1, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зробленого судом станом на 01.06.2017 року відповідач знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто за адресою, на яку направлялися ухвали суду (арк. с. 37-39).

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, відповідач двічі належним чином та завчасно був повідомлений судом про дату, час і місце проведення судових засідань. Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 18.07.2017 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні 18.07.2017 року суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення згідно статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Виконавчим комітетом Полтавської міської ради було прийнято рішення № 225 від 03.08.2011р. "Про організацію міського комунального ринку "Речовий" на земельній ділянці у кварталі, обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, Новий Базар, Шевченка". Даним рішенням було вирішено організувати міський комунальний ринок "Речовий" на вказаній земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Полтава; організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку згідно із Правилами торгівлі на ринках доручено суб'єкту господарювання - комунальному підприємству "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради (арк. с.7).

Пунктом 2 Рішення організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку згідно із Правилами торгівлі на ринках, покладено на Комунальне підприємство "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради.

Пунктом 3.3 Рішення позивача зобов'язано забезпечити укладання договорів оренди торговельних місць з фізичними особами-підприємцями.

16.08.2011 року Міський комунальний ринок "Речовий" був зареєстрований у встановленому порядку, про що видано відповідне реєстраційне свідоцтво ринку № 45 (арк.с.8).

01.11.2011 року між Комунальним підприємством "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, орендар) було укладено договір оренди № 4Р-460 (арк.с.11-12).

23.03.2012 року між сторони було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди №4Р-460, якою сторони внесли зміни до п.1.1. договору оренди (арк. с. 14).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди (в редакції додаткової угоди №1) предметом договору є торговельне місце сектору НОМЕР_3 загальною площею 3 кв. м., що розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34-а, та надається орендодавцем (позивачем) у тимчасове платне користування орендареві (відповідачу) для провадження торговельної діяльності.

Відповідно до п.1.4 договору орендар набуває право користування об'єктом оренди з дня підписання даного договору.

Згідно з п. 3.2 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату.

В пункті 4.1 договору визначено, що орендна плата за об'єкт оренди становить 140,85 грн. в місяць.

За п. 4.2 договору орендна плата вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата.

За п. 7.1 договору він діє по 27.09.2016 року включно.

Як вказує позивач, відповідач своїх зобов'язань за договором в частині своєчасної і повної сплати орендної плати належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на момент розгляду справи в суді за розрахунком позивача становить 3648,27 грн. за період з серпня 2014 року по 27 вересня 2016 року (включно) (розрахунок з помісячною розбивкою в матеріалах справи, арк. с. 18).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору оренди торговельного місця №4Р-460 від 01.11.2011 року, яка складається з: основного боргу в сумі 3648,27 грн. за період з серпня 2014 року по 27 вересня 2016 року (включно) та пені в сумі 106,93 грн. за період з 25.04.2016 року по 25.02.2017 року (розрахунок арк. с. 18-19).

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У частині 3 статті 184 Господарського кодексу України зазначено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною 2 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 затверджено "Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків" де затверджено Типовий договір оренди торговельного місця.

Відповідно до п. 20 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 (далі - Правила торгівлі на ринках) передбачено право адміністрації ринку на укладання письмових угод з продавцями про надання торгівельних місць в оренду з зазначенням у письмовій угоді терміну дії угоди, асортименту товару, що реалізується, розташування торгівельного місця, умов оренди торгівельного місця, розміру та порядку оплати за оренду майна, переліку послуг, які надає ринок, та їх вартості.

Пунктом 13 Правил торгівлі на ринках торговельне місце визначається як площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Тобто, об'єктом договору оренди у спірних правовідносинах є торговельне місце.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов до висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з оренди (найму) та безпосередньо Правил торгівлі на ринках.

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 24.10.2011 № 19310006 у справі № 07/33-71.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 612 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пояснень позивача, та наявних у справі доказів, станом на момент розгляду справи в суді борг відповідачем не сплачений, договір оренди не розірваний, не визнаний недійсним. Доказів сплати орендних платежів відповідачем суду не подано.

Отже, на підставі матеріалів справи, поданих доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу за договором оренди торговельного місця в сумі 3648,27 грн. за період з серпня 2014 року по 27 вересень 2016 року (включно) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати орендарем орендної плати та витрат за комунальні послуги та/або у разі несвоєчасного повернення орендарем з оренди торгівельного місця, останній сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день такої несплати. Сплата пені не звільняє орендаря від виконання своїх зобов'язань по даному договору.

В той же час, згідно зі ст. 3 Закону "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком, здійсненим позивачем з урахуванням Закону "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання", та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 106,93 грн. пені за період з 25.04.2016р. по 25.02.2017р.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині 3648,27 грн. основного боргу, 106,93 грн. пені обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,36023, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, рік народження НОМЕР_4, паспорт серія НОМЕР_5, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 20.11.2001р.) на користь Комунального підприємства "Полтава - сервіс" Полтавської міської ради (пров. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002, ідентифікаційний код 30191518, р/р , банк АБ "Полтава-банк" м. Полтава, МФО 331489) 3648,27 грн. основного боргу, 106,93 грн. пені.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.07.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.