РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017Справа №910/4705/17

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальнстю "КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС"

про стягнення 85 183,26 грн.

Суддя О.М. Ярмак

За участю представників:

від позивачаГорячев О.А. (представник за довіреністю)
від відповідача Бабенко С.А. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС" про стягнення 85 183,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 було порушено провадження у справі № 910/4705/17, призначено до розгляду на 25.04.2017.

25.04.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.05.2017.

23.05.2017 суд продовжив строк розгляду спору та оголосив перерву в судовому засіданні на 13.06.2017.

13.06.2017 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог.

13.06.2017 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

У зв'язку з виходом судді Ярмак О.М. з лікарняного, ухвалою від 26.06.2017 судом призначено розгляд справи на 04.07.2017.

Заява позивача про зменшення позовних вимог, за якою заявлено до стягнення 8 229,66 грн інфляційних втрат, 1 769,18 грн 3% річних та 9 763,00 грн пені, приймається судом до розгляду як така, що подана в порядку ст. 22 ГПК України та спір розглядається по суті з її урахуванням.

В судовому засіданні заслухано правові позиції сторін по суті спору.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" (замовник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (підрядник) укладено договір №239-11 на виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів (далі - Договір), за умовами якого замовник доручає і сплачує, а підрядник приймає на себе організацію виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів за адресою і в обсязі відповідно до додатку №1, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, договірна вартість робіт за місяць із врахуванням ПДВ складає 7 634,64 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що щомісячно підрядник передає замовнику акти виконаних робіт із зазначенням вартості. Акти складаються у двох примірниках. Оформлення акту виконаних робіт замовник здійснює до 25 числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини підрядника за період з 26 числа до кінця поточного місяця враховуються при оформленні акту у наступному місяці. Замовник підписує акти, засвідчує підпис печаткою і у триденний строк повертає один примірник актів підряднику.

Згідно з п. 3.3 Договору, на підставі підписаних актів замовник оплачує виконані роботи не пізніше 10-го числа наступного місяця. При надходженні коштів, які перевищують вартість виконаних робіт, різниця оплати зараховується замовнику як погашення заборгованості попередніх періодів, а при відсутності заборгованості - як авансування майбутніх платежів.

На підтвердження виконання своїх договірних зобов'язань позивачем подано акти приймання виконаних робіт, підписані та скріплені печатками у двосторонньому порядку.

За твердженнями позивача, відповідач несвоєчасно здійснював оплату наданих йому позивачем послуг, що стало підставою для нарахування ним 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Факт прострочення здійснення оплати наданих послуг за Договором відповідач не спростував, доказів здійснення вчасної оплати не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних та втрат від інфляції від простроченої суми, дослідивши та перевіривши поданий позивачем розрахунок за період прострочення відповідача по кожному акту надання послуг, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 769,18 грн 3% річних та 8 229,66 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 5.1 Договору сторони погодили, що при порушенні строку оплати за виконані роботи, вказаного в п. 3.3 цього договору, замовник сплачує підряднику пеню згідно Законів України № 543/96 - ВР від 22.11.1996 року у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У зв'язку з простроченням сплати основного боргу відповідачем, позивачем було нараховано до стягнення пеню за кожним актом надання послуг окремо, виходячи із встановленого Договором строку виконаних робіт та встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України можливого періоду для нарахування штрафних санкцій.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд визнає позовні вимоги про стягнення пені у загальному розмірі 9 762,80 грн є обґрунтованими.

Проте, зважаючи на заявлення відповідачем про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Зважаючи на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду лише 24.03.2017, суд вважає, що він пропустив встановлений законом в один рік строк позовної давності для стягнення пені частково за актами про надання послуг від 30.11.2015, 31.12.2015, 29.01.2016, 29.02.2016, період прострочення за якими настав 11.12.2015, 11.01.2016, 11.02.2016 та 11.03.2016 відповідно.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, для заявлених позивачем вимог про стягнення пені в період з 11.12.2015, 11.01.2016, 11.02.2016 та 11.03.2016 за вказаними актами сплив відповідно 11.12.2016, 11.01.2017, 11.02.2017 та 11.03.2017, а позов подано 24.03.2017, то підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої до 24.03.2016 у загальному розмірі 2 129,78 грн відсутні.

Суд зазначає, що обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами, не встановлено.

Що стосується 3% річних та інфляційних втрат, то для їх заявлення строк позовної давності пропущено не було.

На підставі викладеного вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС" (02140, м. Київ, просп. Миколи Бажана, 14, ідентифікаційний код 329912720) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 24-А, ідентифікаційний код 05472637) 1 769 (одну тисячу сімсот шістдесят дев'ять) грн 18 коп. 3% річних, 8 229 (вісім тисяч двісті двадцять дев'ять) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 7 633 (сім тисяч шістсот тридцять три) грн. 02 коп. пені та 1 427 (одну тисячу чотириста двадцять сім) грн 55 коп. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.07.2017

Суддя О.М. Ярмак