КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ 910/1613/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Станіка С.Р.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Солонько М.М. - дов. б/н від 16.01.2017р.

Дубій І.В. - дов. б/н від 05.12.2016р.

від відповідача: Терещенко О.М. - дов. б/н від 06.02.2017р.

Сідько О.С. - дов. б/н від 06.02.2017р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р.

у справі № 910/1613/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан"

про стягнення 99 617 329,45грн.

В судовому засіданні 27.06.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" (далі - позивач, ПАТ "КБ "Преміум") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" (далі - відповідач, ТОВ "Проскан") про стягнення заборгованості по Кредитному договору № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 року в розмірі 99 617 329, 45 грн., з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/1613/17 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" заборгованість по кредитному договору №26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013р. в розмірі 99 617 329,45грн. та 240 000,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 26.04.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Станік С.Р., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 13.06.2017р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 13.06.2017р. відповідно до ст. 77 ГПК України у розгляді справи оголошено перерву до 27.06.2017р.

Відповідачем подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи у даній справі, у якому він просить поставити перед експертами питання про визначення розміру заборгованості за кредитним договором та відсотками.

При цьому, відповідачем у клопотанні не надано обґрунтувань необхідності призначення експертизи, контррозрахунку заборгованості, свою бухгалтерську звітність, у якій би було відображено отримання кредитних коштів, погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Пояснення до апеляційної скарги від 21.06.2017р., в яких викладено додаткове обґрунтування, як на думку апелянта, щодо необхідності призначення судової експертизи, додатково свідчать про відсутність необхідних спеціальних знань для визначення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Враховуючи необґрунтованість клопотання відповідача про призначення експертизи у справі та не надання жодного доказу невірності розрахунку заборгованості за кредитним договором та відсутність необхідності у вирішенні даного спору спеціальних знань, колегія суддів вважає його недоцільним, спрямованим на затягування розгляду справи та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідачем також подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Верховним Судом України справи № 826/2607/16 за позовом ОСОБА_6 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, вирішення якої, на думку відповідача, впливає на розгляд даної справи.

У клопотанні також зазначено, що за інформацією НБУ станом на поточну дату банківська ліцензія ПАТ «КБ «Преміум» від 03.11.2011р. №236 значиться як відкликана 10.02.2016р., а тому згідно ч.9 ст.17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами перших інстанцій" статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Отже, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовні та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.02.2016р. № 68/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 10.02.2016 р. № 134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2016р. залишено без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р., та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016р. у справі №826/2607/16 про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 134 від 10.02.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016р. по справі № 826/2607/16 визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОЕО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 134 від 10.02.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку»; зобов'язано Національний банк України повернути ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» Банківську ліцензію № 36 від 03.11.2011 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 236-3 від 23.03.2015; зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» Свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №189 від 22.11.2012р.

На підставі вищевказаних судових рішень, 29.11.2016 р. скасовано запис №4029015 від 11.02.2016р. про знаходження Публічного акціонерного банку «Комерційний банк «Преміум» у стані припинення та скасовано запис №5029015 від 11.02.2016р. про зміну керівника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як зазначає позивач, на виконання вищевказаного рішення суду поновлені законні повноваження органів управління та контролю ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», відбувається процедура відновлення діяльності банку, в тому числі повернення банківської ліцензії, відновлення (відкриття) кореспондентського рахунку.

При цьому, відкликання банківської ліцензії не означає припинення зобов'язання за кредитним договором, законодавством України не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора.

Таким чином колегія суддів не виявила обставин, підстав, фактів, що не можуть бути з'ясовні та встановлені у даному процесі, а тому клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення Верховним Судом України справи №826/2607/16 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідачем також подано інше клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення по суті справи №910/3033/17, яка знаходиться у провадження Господарського суду міста Києва за позовом ТОВ "Проскан" до ПАТ "КБ "Преміум" про визнання виконавчого напису № 155, вчиненого 27.01.2017р. на Договорі застави основних засобів № 26/КЛ/13/З-1 від 23.10.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В., про звернення стягнення на майно ТОВ "Проскан" таким, що не підлягає виконанню.

У справі №910/3033/17 ТОВ "Проскан" не оскаржується розмір та сума заборгованості за кредитним договором, що є предметом розгляду у даній справі, а оскаржується виконавчий напис нотаріуса, що не має відношення до розгляду справи №910/1613/17.

При цьому, як повідомляє ПАТ "КБ "Преміум", 22.06.2017р. у судовому засіданні Господарського суду міста Києва у справі №910/3033/17 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення по суті справи №910/3033/17 задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованим та спрямованим на затягування розгляду даної справи, що свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

Заявлене відповідачем інше клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №759/9222/17, яка розглядається Святошинським районним судом міста Києва, залишено колегією суддів без задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23.06.2017р. відкрито провадження у справі №759/9222/17 за позовом Фірми ХАРІ-ОН, ІНК в особі представника Головач Наталії Миколаївни до ОСОБА_9, Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан», Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Преміум» про визнання протиправними дій працівника у зв'язку з порушенням ним трудових обов'язків та визнання недійсним договору.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у даній справі, апелянт не зазначив, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справи №759/9222/17 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи, виходячи з підстав та предмету позову.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що обставини, на які посилається відповідач у вищевказаному клопотанні про зупинення провадження, як на такі, що унеможливлюють розгляд справи №910/1613/17, такими по своїй суті не є, оскільки незалежно від результату розгляду справи №759/9222/17, апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №910/1613/17.

Відповідачем також подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «А-Поінт». Клопотання обґрунтовано тим, що виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором у даній справі забезпечено, зокрема заставою основних засобів, що належать ТОВ «А-Поінт».

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Наведені апелянтом обставини в обґрунтування необхідності залучення до участі у справі третьої особи ТОВ «А-Поінт» не доводять, що рішення з даного спору може вплинути на права або обов'язки ТОВ «А-Поінт», а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 27.06.2017р. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 27.06.2017р. заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум", (надалі - банк, кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проскан", (надалі - позичальник, боржник), укладено Кредитний договір № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютного кредитної лінії (далі - кредитний договір).

Згідно пункту 1.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором, а також додатковими договорами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору, загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії встановлюється в розмірі, еквівалентному 31 000 000, 00 гривень.

Протягом дії цього договору загальний ліміт мультивалютний кредитної лінії зменшується за графіком, визначеним у додатку №1 до договору.

За умовами пункту 1.1.1 Договору в остаточній редакції додаткової угоди №5 від 26.02.2015 року, загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії встановлюється в розмірі 2 073 000, 00 дол. США.

Згідно пункту 1.1.2 кредитного договору, валюта кредиту: гривня та/або євро та/або долар США.

Пунктом 1.1.3 кредитного Договору, в редакції додаткової угоди № 8 від 03.07.2015 року передбачено, що термін остаточного повернення кредиту 05 жовтня 2015 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами договору або законодавством.

На умовах пункту 1.1.4 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом/траншем кредиту 23,5% річних у валюті кредитування гривні; 13% річних у валюті кредитування доларах США; 12,8 % річних у валюті кредитування євро, та може бути змінена при видачі кожної з частин кредиту/траншу кредиту, в межах кредитної лінії.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, кредитодавець відкриває позичковий рахунок № 6067 (надалі за текстом позичковий рахунок), на якому буде враховуватися кредит/транш кредиту, наданий за цим договором, погашення кредиту/траншу кредиту, а також дострокове погашення кредиту/траншу кредиту, якщо таке буде. Такий позичковий рахунок є для позичальника обов'язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитодавцю.

На умовах пункту 2.1. Кредитного договору, в редакції додаткової угоди №8 від 03.07.2015 року, кредитодавець відкриває позичковий рахунок №6067, на якому буде враховуватися кредит/транш кредиту, наданий за цим договором, погашення кредиту/траншу кредиту, а також дострокове погашення кредиту/траншу кредиту якщо таке буде. Такий позичковий рахунок є для позичальника обов'язковим для обліку руху суму, які позичальник повинен повернути кредитодавцю.

Згідно пункту 2.7 кредитного договору, проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються кредитодавцем наступним чином:

- пункт 2.7.1 кредитного договору, проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховується з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактично повернення кредиту/траншу кредиту, в тому числі і за період прострочення терміну/строку остаточного погашення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в пункті 1.1.3 договору.

- пункт 2.7.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом/траншем кредиту, нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленою згідно з пунктом 1.1.4 цього договору.

- пункт 2.7.6 кредитного договору, проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються у тій валюті, в якій надано кредит/транш кредиту.

- пункт 2.7.8 кредитного договору, нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день настання терміну/строку остаточного повернення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в пункті 1.1.3 цього договору, а у випадку, якщо позичальник не поверне загальну заборгованість за кредитом/траншем кредиту в такий день або здійснить дострокове повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту - то нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту.

Відповідно до пункту 2.8 кредитного договору, проценти за користування кредитом/траншем кредиту сплачуються наступним чином:

- проценти, нараховані за місяць відповідно до пункту 2.1 цього договору, позичальник зобов'язаний сплачувати на рахунок № 067, відкритий у кредитодавця, щомісяця, не пізніше 15-го календарного від дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані.

Так, на умовах пункту 2.8.4 кредитного договору, проценти за користування кредитом/траншем кредиту сплачуються у тій валюті, в якій надано кредит/транш кредиту.

Згідно пункту 1 редакції додаткової угоди № 3 від 30.01.2015 року до кредитного договору:

- погашення нарахованих та несплачених процентів за листопад 2014р. в сумі 44 124, 17 дол. США - до 01.03.2015 року включно;

- погашення частини нарахованих та несплачених процентів за грудень 2014 року в сумі 27 651, 15 дол. США - до 01.03.2015 року включно;

- погашення нарахованих та несплачених процентів за грудень 2014 року сумі 17 943, 83 дол. США - до 20.03.2015 року включно;

- погашення процентів за користування кредитними коштами за січень 2015р. - до 20.03.2015 року включно;

- погашення процентів за користування кредитними коштами за лютий 2015р. - до 01.04.2015 року включно.

Згідно пункту 1 в редакції додаткової угоди № 6 від 30.04.2015 року до кредитного договору:

а) позичальник зобов'язується погасити частину нарахованих та несплачених процентів розмірі 166 015, 54 дол. США - у строк до 02.05.2015 року включно;

б) позичальник зобов'язується погасити проценти, що будуть нараховані за квітень 2015 року - у строк до 20.05.2015 року включно.

Згідно пункту 1 в редакції додаткової угоди № 7 від 29.05.2015 року до кредитного договору:

а) позичальник зобов'язується погасити частину нарахованих та несплачених процентів в розмірі 185 473, 04 дол. США - у строк до 30.06.2015 року включно;

б) позичальник зобов'язується погасити проценти, що будуть нараховані за травень, червень 2015 року - в кінці строку дії цього кредитного договору.

Згідно пункту 2 в редакції додаткової угоди № 8 від 03.07.2015 року до кредитного договору, позичальник зобов'язується погасити нарахування та несплачені проценти в сумі 180 949, 04 дол. США, а також нараховані проценти в сумі 43 405, 83 дол. США в наступні строки:

- погашення нарахованих процентів сумі 40 000, 00 дол. США - до 31.07.2015 року;

- залишок нарахованих процентів, в тому числі процентів, що будуть нараховані за період з 01.07.2015 року по 04.10.2015 року - до 05.10.2015 року включно.

Згідно пункту 1 в редакції додаткової угоди № 9 від 30.09.2015 року до кредитного договору, позичальник зобов'язується погасити нарахування та несплачені проценти в сумі 19 794, 24 дол. США - до 05.10.2015 року включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кошти в розмірі та на умовах передбачених вищезазначеним договором.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позичальник скористався кредитними коштами, свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі та в строки, визначені договором щодо повернення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та інших платежів.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем порушено виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Вимогами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме як сплата неустойки так і відшкодування збитків.

Судом встановлено, що позивачем відповідно до умов кредитного договору (із змінами і доповненнями) було надано відповідачу кредитні кошти в розмірі та на умовах кредитного договору, що підтверджується виписками по банківських рахунках позичальника.

Проте, станом на час звернення позивача із позовом до суду, позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, основну заборгованість та проценти за користування кредитними коштами не сплачує.

22.08.2016 року на адресу позичальника банком було направлено вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за вих. №01304/1901/2, в якій ПАТ "КБ "Преміум" попередив ТОВ "Проскан" про те, що у разі непогашення позичальником в повному обсязі виданих кредитних коштів, сплати відсотків за весь період користування кредитом та пені, в строк до 29.09.2016 року, банк розпочне процедуру стягнення заборгованості за кредитним договором у примусовому порядку.

Заперечуючи проти заявленого позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Проскан" посилається на наступні фактичні дані:

- на виконання кредитного договору Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" був наданий транш кредиту в євро у сумі 377 263, 88, який був погашений у повному розмірі, що підтверджується виписками, які додаються відповідачем до матеріалів справи, але не відображено позивачем в позові та не враховано в розрахунку загальної суми боргу. Надання ж кредиту в доларах США безпосередньо підтверджено виписками, та розрахунком суми загальної заборгованості по Кредитному договору, які додані Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" до позовної заяви.

- відповідно до пункту 2.7.5. Кредитного договору, проценти за користування кредитом у національній валюті нараховуються виходячи із суми, що до розрахунку приймається кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, а для кредиту в іноземній валюті - розрахунок здійснюється виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році;

- проценти за користування кредитом/траншем нараховуються у тій валюті, в якій видано кредит/транш кредиту. Сплачується щомісяця, не пізніше 15-го календарного дня місяця наступного за тим, за який вони нараховані. В даному випадку ПАТ "КБ "Преміум" в розрахунку суми загальної заборгованості по кредитному договору станом на 23.01.2017 року при обчисленні суми процентів не враховуються положення пункту 2.8.1 кредитного договору;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Проскан" вважає, що починаючи з 10.02.2016 року у публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами в іноземній валюті та штрафних санкцій на суму кредиту/Траншу кредиту виданого у валюті;

- відповідно до пункту 4.2. Кредитного договору у разі не своєчасного погашення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів та комісії визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеного в пункті 1.1.4. цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. У разі надання кредиту/траншу кредиту в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день платежу.

- з 10.02.2016 року було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум", призначено Уповноважену особу фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" на підставі Постанови Правління Національного банку України № 68/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 10 лютого 2016 років № 134, про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Преміум";

- 16.03.2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив, що змінено реквізити Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" для погашення заборгованості за кредитами та іншими зобов'язаннями перед вказаним банком. Так, за інформацією фонду погашення заборгованості має здійснюватися безпосередньо на накопичувальний рахунок Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум", відкритий фондом в НБУ за такими актуальними реквізитами накопичувального рахунку в банку: отримувач: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" в стані припинення, код за ЄДРПОУ отримувача: 35264721, номер рахунку: 1026, банк отримувача: Національний банк України, код банку отримувача: 300001;

- 29.03.2016 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/2607/16, залишеною в силі після перегляду в апеляційному та касаційному порядку визнано протиправною та скасовано Постанову правління Національного банку України № 668/БТ від 10.02.2016 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум";

- за відомостями розміщення на Інтернет сайті Національного банку України банківська ліцензія № 236 від 03.11.2011 року та Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій № 236 - 3 від 23.03.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Преміум" не повернена;

- проте, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум", надає станом на 23.01.2017 року розрахунок суми загальної заборгованості по кредитному договору обчислюваних заборгованості та процентів, виходячи з їх фактичного нарахування у доларах США. Тобто, банк не враховуючи умови пункту 1.8. Кредитного договору, якими визначено, що на кредит отриманий в іноземній валюті розповсюджується умови та правила валютного реагування та контролю, встановлені чинним законодавством України;

- в силу вимог статті 192 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" безпідставно нарахував відсотки за користування кредитними коштами в іноземній валюті та штрафних санкцій;

- крім того, Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" не було здійснено повідомлення про відкриття Товариству з обмеженою відповідальністю "Проскан" рахунку простроченої заборгованості. З цих підстав, позичальник з незалежних від нього обставин фактично не мав можливості здійснити погашення заборгованості, яка виникла перед банком - перерахувати на рахунок прострочену заборгованість, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Преміум", кошти-транш кредиту за призначенням на погашення простроченої заборгованості;

- Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" не враховує в своїх обчисленнях додаткові угоди № 3 від 30.01.2015 року, № 6 від 30.04.2015 року, № 7 від 29.05.2015, № 8 від 03.07.2015 року), якими фактично були змінені строки нарахування відсотків за простроченими зобов'язаннями, припинено в цій частині додаткові зобов'язання, які впливають як на строк сплати процентів за користування кредитом так і на нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання.

На думку відповідача, позивач не довів належними допустимими доказами, що станом на дату звернення до господарського суду з позовом саме права Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" порушені і товариство, як банківська установа, а не Фонд фонду гарантування вкладів фізичних осіб наділений правом, на отримання боргу за спірним кредитним договором на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії. Також, позивач не довів, що він має право на отримання грошових коштів за кредитним договором у сумі заборгованості, яка розрахована в іноземній валюті. Не довів, що борг відповідач має можливість перерахувати на рахунок банку, який обліковується в системі електронних платежів, але ухиляється від виконання цього обов'язку з незалежних від нього причин.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позичальнику дійсно надавалися кошти у валюті Євро на загальну суму 377 263, 88 Євро:

- меморіальний ордер № 367 від 04.07.2013 року на суму252 223, 88 євро;

- меморіальний ордер № 488 від 09.07.2013 року на суму 116 400, 00 євро;

- меморіальний ордер № 248 від 12.11.2013 року на суму 8 640, 00 євро.

Судом встановлено, що отримані кошти у валюті Євро позичальником було повернено в повному обсязі, що не заперечується сторонами у справі, а тому заборгованість у валюті Євро відсутня, у зв'язку з чим у позовній заяві про таку заборгованість не зазначалася, оскільки вона жодним чином не впливає на розмір заявленої до стягнення суми боргу за кредитним договором.

У зв'язку з цим, доводи апелянта про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи щодо заборгованості у Євро є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Щодо відсутності у Банку права на нарахування відсотків по кредитному договору у зв'язку із ліквідацією, необхідно зазначити наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2016р. залишено без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р. та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016р. у справі № 826/2607/16 про визнання протиправним та скасування постанови Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 року та Рішення виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 134 від 10.02.2016 року.

На підставі вказаних судових рішень, 29.11.2016 року скасовано запис №4029015 від 11.02.2016 року про знаходження Публічного акціонерного товариства "КБ "Преміум" у стані припинення та скасовано запис №5029015 від 11.02.2016 року про зміну керівника ПАТ "КБ "Преміум" у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Згідно з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.03.2016 року у справі № 826/2607/16:

- було визнано протиправними та скасовано постанови Правління НБУ №68/БТ від 10.02.2016 року та рішення виконавчої дирекції Фонду № 134 від 10.02.2016 року;

- зобов'язано НБУ повернути ПАТ "КБ "Преміум" банківську ліцензію №36 від 03.11.2011 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 236-3 від 23.03.2015 року.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003р. "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі № 826/2607/17, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, в тому числі і у даній справі.

Більше того, відкликання банківської ліцензії не означає припинення зобов'язання за кредитним договором, законодавством України не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора, оскільки зобов'язання відповідача випливають із правочину.

Крім того, апелянт невірно зазначає, що додатковими угодами до договору змінено строки нарахування відсотків за простроченими зобов'язаннями, оскільки фактично внесено зміни до строку сплати нарахованих відсотків, а не до порядку їх нарахування.

Доводи апелянта про те, що станом на дату звернення до господарського суду з позовом саме права Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" порушені і товариство, як банківська установа, а не Фонд фонду гарантування вкладів фізичних осіб наділений правом, на отримання боргу за спірним кредитним договором є необґрунтованими, оскільки на виконання вказаної вище постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі № 826/2607/16, поновлені законні повноваження органів управління та контролю ПАТ "КБ "Преміум", відбувається процедура відновлення діяльності банку, в тому числі повернення банківської ліцензії, відновлення кореспондентського рахунку.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 56 859 259, 77 грн. заборгованості за кредитом та 16 892 381, 87 грн. заборгованості за процентами - є законними, обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на те, що сума боргу по тілу кредиту в сумі 2 073 000,00 дол. США не відповідає дійсним обставинам справи у зв'язку з тим, що 16.12.2014р. відповідачем були сплачені грошові кошти у сумі 44 124,17 дол. США, які повинні бути віднесені позивачем на погашення заборгованості за Кредитом/Траншем кредиту є необґрунтованим, у зв'язку з наступним.

Відповідно до виписок по особовим рахункам № 6067 (рахунок прострочених відсотків), №6067 (рахунок нарахованих відсотків), сплата відсотків за період з 01.11.2011-30.11.2014 р.р., відбувалася позивачем декількома платежами, загальною сумою 44 124,17 дол. США, зокрема:

- платежі в сумі 10 303,68 дол. США на погашення відсотків за період 01.11.2014 - 30.11.2014р.р. було фактично здійснено в лютому 2015 році;

- платежі в сумі 13 633,56 дол. США на погашення відсотків за період 01.11.2014 - 30.11.2014р.р. було фактично здійснено в березні 2015 році;

- платежі в сумі 3 000,00 дол. США на погашення відсотків за період 01.11.2014 - 30.11.2014р.р. було фактично здійснено в травні 2015 році;

- платежі в сумі 6 781,76 дол. США на погашення відсотків за період 01.11.2014 - 30.11.2014р.р. було фактично здійснено в червні 2015 році;

- платежі в сумі 10 405,17 дол. США на погашення відсотків за період 01.11.2014 - 30.11.2014р.р., було фактично здійснено в липні 2015 році;

Отже, згідно Додаткової угоди №3 від 30.01.2015р. до Кредитного договору, відповідач погашення нарахованих та несплачених процентів за листопад 2014 року в сумі 44 124,17 дол. США - до 01.03.2015 р. включно, виконав частково та сплатив до 01.03.2015 р. лише заборгованість в сумі 10 303,68 дол. США., а іншу заборгованість погашено щомісячно до липня 2015 року включно.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом вірно встановлено заборгованість щодо сплати тіла кредиту.

Доводи апелянта про не з'ясування судом першої інстанції обставини повідомлення чи не повідомлення позивачем відповідача номерів рахунків, на які потрібно сплачувати грошові кошти за кредитним договором спростовуються умовами самого кредитного договору, зокрема п. 3.3.18.

Відповідно до п. 3.3.18 кредитного договору у випадку прострочення повернення Кредиту/Траншу кредиту Позичальник зобов'язується перерахувати кошти, що призначені ним на погашення Кредиту/Траншу кредиту, на рахунок простроченої заборгованості за Кредитом/Траншем кредиту, номер якого повідомляється Кредитодавцем Позичальнику негайно після його відкриття. Сторони встановлюють, що у випадку, якщо після прострочення повернення Кредиту/Траншу кредиту Позичальник здійснить перерахування коштів на позичковий рахунок, вказаний у п. 2.1. цього Договору, Кредитодавець набуває право самостійно зарахувати ці кошти на рахунок простроченої заборгованості відповідно до порядку, вказаного у п. 2.12 цього Договору.

Отже згідно п. 3.3.18 Кредитного договору при погашенні заборгованості на позичковий рахунок, кошти надійдуть за призначенням на погашення простроченої заборгованості, а тому доводи апелянта про те, що він не мав можливості здійснити погашення заборгованості, на рахунок простроченої заборгованості є необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що з ухваленням оскаржуваного рішення відбулося подвійне стягнення однієї і тієї самої суми заборгованості є необґрунтованими, виходячи з наступного.

27.01.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. вчинено виконавчий напис №155 та запропоновано звернути стягнення на належне ТОВ «Проскан» обладнання за списком. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного рухомого майна, переданого в заставу, запропоновано задовольнити вимоги стягувача - ПАТ «Преміум» в сумі розміром 183 402,00 доларів США, що еквівалентно 4 990 943,66 грн., яка складається з простроченої заборгованості по процентам за період з 01.06.2015р. по 31.01.2016р.

Як вказує апелянт, 09.02.2017р. Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса №155.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що подвійне стягнення однієї і тієї самої суми заборгованості за вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса та оскаржуваним рішенням відсутнє, оскільки для стягнення заборгованості за вказаним виконавчим написом нотаріуса державному виконавцю необхідно здійснити комплекс виконавчих дій, а саме лише відкриття виконавчого провадження не свідчить про стягнення з відповідача певної суми заборгованості.

Крім того, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за кредитним договором (із змінами і доповненнями) щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, позивач просив стягнути пеню у розмірі 25 791 936, 17 грн. та штраф у розмірі 73 751, 64 грн. з посиланням на п. 4.2, 4.3 кредитного договору (із змінами і доповненнями).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 4.2 Кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів, комісій, визначених договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної в п. 1.1.4. договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання, за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. В разі надання кредиту/траншу кредиту в іноземній валюті оплата здійснюється в національній валюті за офіційним курсом НБУ на дату платежу.

На умовах п. 4.9. договору, керуючись ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за договором, складатиме 3 роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України та підлягають стягненню у межах строку, встановленого 1 абз. даного пункту договору.

Даний пункт договору є чинним, в установленому законом порядку не визнаний недійсним, з нарахуванням пені за весь період без обмеження шестимісячним строком погодився і представник відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції, у зв'язку з чим місцевий господарський суд правомірно врахував положення цього пункту договору при визначенні розміру пені.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.3. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2. - 3.3.15., 3.3.17. - 3.3.18. договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 0,1% від суми заборгованості за договором, за кожен випадок порушення за реквізитами та у день, вказаний кредитодавцем.

Оскільки судом встановлено, що станом на момент вирішення спору, відповідачем порушено виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір документально підтвердженої заборгованості за кредитом складає 56 859 259, 77 грн., а розмір заборгованості за процентами - 16 892 381, 87 грн., зі сплати яких відповідачем допущено прострочення, а тому згідно умов кредитного договору (із змінами і доповненнями) наявні обумовлені законом і договором підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій, а саме: пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань з сплати процентів за користування кредитом (п. 4.2 кредитного договору), а також штрафу за встановлений судом і підтверджений документально випадок неналежного виконання зобов'язань за договором (п. 4.3 кредитного договору).

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені та штрафу щодо сум, строків та ставок нарахувань дійшла висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25 791 936, 17 грн. пені та 73 751, 64 грн. штрафу.

При цьому апеляційною інстанцією враховано ненадання відповідачем суду належних та допустимих доказів щодо невірного розрахунку пені без урахування строків сплати процентів. Посилання апелянта на безпідставне нарахування позивачем пені в сумі 2 609 601,92 грн. у період з січня по жовтень 2015р. за несвоєчасну сплату процентів не узгоджується з матеріалами справи.

Доводи апелянта про застосування місцевим господарським судом подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2012р. у справі № 3-24гс12.

Доводи апелянта про відсутність у позивача права на нарахування відсотків за кредитним договором є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016р. у справі № 826/2607/16, залишеною без змін ухвалою КААС від 15.06.2016р. та ухвалою ВАСУ від 14.11.2016р. визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОЕО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 134 від 10.02.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку»; зобов'язано Національний банк України повернути ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» Банківську ліцензію № 36 від 03.11.2011 та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 236-3 від 23.03.2015; зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» Свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №189 від 22.11.2012р.

На підставі вищевказаних судових рішень, 29.11.2016 р. скасовано запис №4029015 від 11.02.2016р. про знаходження Публічного акціонерного банку «Комерційний банк «Преміум» у стані припинення та скасовано запис №5029015 від 11.02.2016р. про зміну керівника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На виконання вищевказаного рішення суду поновлені законні повноваження органів управління та контролю ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», відбувається процедура відновлення діяльності банку, в тому числі повернення банківської ліцензії, відновлення (відкриття) кореспондентського рахунку.

При цьому, відкликання банківської ліцензії не означає припинення зобов'язання за кредитним договором, законодавством України не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора.

Зобов'язання відповідача щодо сплати відсотків випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2013 у справі №922/877/13-г.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" суми основного боргу у розмірі 56 859 259, 77 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 16 892 381, 87 грн., пені у розмірі 25 791 936, 17 та штрафу у розмірі 73 751, 64 грн., а всього - 99 617 329, 45 грн.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/1613/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. у справі №910/1613/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1613/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.Р. Станік

І.А. Іоннікова