ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" липня 2017 р.Справа № 916/1016/17

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 108449,67 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить суд стягнути з останнього 108 449,67 грн., у тому числі 80100 грн. основного боргу; 19166,66 грн. пені; 1929,22 грн. 3 % річних та 7293,79 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при складанні заявлених сум загальний розмір заборгованості склав 108439,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за договором поставки № 17 від 4.02.2016р. зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати товару, у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість у сумі 80100 грн. грн., на яку позивачем було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати (ст. 625 ЦК України) у розмірах, що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 3.05.2017р. було порушено провадження у справі №916/1016/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 29.05.2017р.

Ухвалою суду від 29.05.2017р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 19.06.2017р.

Ухвалою суду від 19.06.2017р. за клопотанням позивача, яке надійшло на електронну адресу суду 19.06.2017р. за вх.№2-3309/17 (а.с.78), строк розгляду справи продовжено на 15 днів в порядку ст.69 ГПК України.

Крім того, вищевказаною ухвалою суду, приймаючи до уваги нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутністю, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 10.07.2017р.

У судове засідання 10.07.2017р. представник позивача не з'явився, проте надав суду клопотання від 22.05.2017р. про розгляд справи за його відсутністю (а.с.70), в якому підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Крім того, супровідним листом від 26.05.2017р. позивач на вимогу суду надіслав оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду.

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання вищевказаних ухвал суду на адресу, зазначену у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.63-65), а також на адресу, зазначену у договорі, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги зазначене та те, що вищевказані судові ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи були повернуті з відмітками у довідках поштових установ "за не запитом" (а.с.58-61, 73-76, 86-89) та „за зазначеною адресою не проживає" (а.с.82-85), суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, у відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити з нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір поставки №17 (а.с.14), згідно п.1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю насіння овочевих та квіткових культур (Продукція), кількість (обсяг), асортимент термін і дата поставки, ціна якої визначається Сторонами в Додатках до даного Договору або в накладних, що є невід'ємною частиною Договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Продукцію протягом його дії, тобто окремі поставки додатковими Договорами не оформляються.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 Договору сторони погодили, що сума, ціна, асортимент та кількість Продукції встановлюється в підписаних Сторонами Додатках або накладних. Розрахунок здійснюється Покупцем: у готівковій формі шляхом внесення грошових коштів в касу Постачальника та у безготівковому порядку, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Останні розрахунки між Сторонами здійснюються до 01.06.2016р. Продукція надається під реалізацію, а нереалізована продукція підлягає поверненню „Постачальнику". Продукція, що повертається, повинна мати товарний вигляд. Розірвані, зім'яті, підмочені, обписані пакети відшкодовуються в рахунок „Покупця" в повному обсязі. Покупець зобов'язаний проводити оплату по мірі реалізації один раз в місяць.

Приписами п. 3.1, 3.2 договору сторони встановили, що поставка Продукції проводиться в терміни, встановлені в Додатках або накладних до даного Договору. Поставка Продукції здійснюється за рахунок Постачальника, передача Продукції здійснюється за адресою: м.Одеса, Миколаївська дорога, транспортування здійснюється за рахунок транспорту Постачальника.

Згідно п. 8.1 договору у випадку порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несплаченого товару.

Таким чином, проаналізувавши зміст вказаного договору, суд доходить висновку про можливість застосування до нього норм, що регулюють правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та поставив на адресу відповідача товар на загальну суму 80100 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними видатковими накладними (а.с.15-23, 27-43), оригінали яких були оглянуті судом.

Однак відповідач, отримавши товар згідно вищезазначених накладних, свої зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати товару не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 80 100 грн.

Враховуючи, що наявність вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд доходить висновку щодо задоволення вимог позивача про її стягнення у розмірі 80 100 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у сумі 19166,66 грн. суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Пунктом 8.1 договору сторони встановили, що у випадку порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несплаченого товару.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України прямо вказано на те, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з ст. ст. 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд, перевіривши розрахунок пені, що наведений у позовній заяві (а.с.7-8), встановив його часткову неправильність, пов'язану із неврахуванням позивачем вимог ч.6 ст.232 ГК України. З огляду на що судом за допомогою системи „Ліга-Закон" зроблено власний розрахунок, згідно з яким загальна сума пені, що підлягає стягненню в межах даного позову, становить 12505.23 грн.

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
80100.001.06.2016 - 23.06.20162318.0000 %0.098 %*1812.10
80100.024.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %0.090 %*2527.75
80100.029.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %0.085 %*3324.37
80100.016.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*2757.54
80100.028.10.2016 - 30.11.20163414.0000 %0.077 %*2083.48
Усього 12505.23

Водночас, щодо вимог позивача про стягнення 3% річних у сумі 1929,22 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7293,79 грн. суд вказує на таке.

Згідно частини статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, що наведений у позовній заяві (а.с.6), та встановивши його часткову неправильність, за допомогою системи „Ліга-Закон" зробив власний розрахунок, згідно з яким загальна сума річних, що підлягає стягненню в межах даного позову, становить 1925,13 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
80100.001.06.2016 - 20.03.20172933 %1925.13

Крім того, суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, що наведений у позові (а.с.5-6), також встановив часткову неправильність їх нарахування та за допомогою системи „Ліга-Закон" зробив власний розрахунок, згідно з яким загальна сума інфляційних втрат за визначений позивачем період складає 8865.96 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.06.2016 - 20.03.201780100.01.1118865.9688965.96

Водночас, приймаючи до уваги положення чинного господарського процесуального законодавства щодо меж позовних вимог, суд задовольняє відповідні вимоги у визначеній позивачем сумі інфляційних витрат - 7293,79 грн.

Враховуючи часткове задоволення судом позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2; (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) основну заборгованість у розмірі 80 100 /вісімдесят тисяч сто/ грн. 00 коп.; пеню у сумі 12 505 /дванадцять тисяч п'ятсот п'ять/грн. 23 коп.; 3% річних у сумі 1 925 /одна тисяча дев'ятсот двадцять п'ять/ грн. 13 коп.; інфляційні втрати у розмірі 7 293 /сім тисяч двісті дев'яносто три/грн. 79 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 527 /одна тисяча п'ятсот двадцять сім/ грн. 36 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17 липня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська