ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р.Справа № 916/3333/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників учасників процесу:

від ОСОБА_1, м. Одеса - не з'явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса - не з'явився;

ОСОБА_3, м. Одеса - особисто;

від ОСОБА_4, м. Кропивницький - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року

по справі № 916/3333/16

за позовом ОСОБА_1, м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Одеса, ОСОБА_4, м. Кропивницький

про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, м. Одеса в грудні 2016 року звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса, в якій просила суд визнати недійсними рішення з другого, третього та четвертого питань порядку денного засідання загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" , м. Одеса, які оформлені протоколом № 2 від 18.03.2014 року, а саме про:

- прийняття до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" громадянки ОСОБА_3, м. Одеса ;

- збільшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" до 20 000 грн. 00 коп.;

- перерозподіл статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" наступним чином:

ОСОБА_1 - має частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що складає 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна";

ОСОБА_3 - має частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що складає 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року у справі № 916/3333/16 до участі у справі було залучено ОСОБА_3, м. Одеса в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача.

06.02.2017 року до Господарського суду Одеської області від вищезазначеної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надійшла позовна заява, в якій ОСОБА_3 просила суд залучити її в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору по справі № 916/3333/16, а також визнати за нею корпоративне право на частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса у розмірі 25%.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.02.2017 року у справі №916/3333/16 позовну заяву вказаної особи і додані до неї документи повернуто без розгляду.

27.02.2017 року до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі і просив суд вирішити справу відповідно до норм чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.02.2017 року у справі № 916/3333/16 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ОСОБА_4 , м. Кіровоград.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року у справі № 916/3333/16 (головуючий суддя Щавинська Ю.М., судді Гуляк Г.І., Петренко Н.Д.) у задоволенні позову ОСОБА_1, м. Одеса відмовлено.

ОСОБА_1, м. Одеса з рішенням суду не погодилася, тому звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року по справі № 916/3333/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

14.06.2017 року через канцелярію суду ОСОБА_3 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У зв'язку з відпусткою судді-учасника колегії ОСОБА_5, було проведено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

12.07.2017 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладення. Судовою колегією розглянуто і відхилене дане клопотання, виходячи з наступного.

Участь у судовому засіданні є правом сторони згідно з вимогами статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду явка сторін не визнавалась обов'язковою.

У клопотанні вказано, що відповідач не може прибути і прийняти участь у судовому засіданні з технічних причин, при цьому, не конкретизовано з яких саме.

Клопотання підписано, нібито представником відповідача, ОСОБА_6. До клопотання додано копію довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_6, проте така копія не засвідчена належним чином, у відповідності до вимог пункту 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55 та статті 36 Господарського процесуального кодексу України, тому такий документ взагалі не може бути прийнято судом до розгляду в якості підтвердження повноважень представника сторони по справі.

Крім того, судова колегія зазначає, що неможливість прибуття в судове засідання представника сторони не є обґрунтованою підставою для відкладення розгляду справи, оскільки підприємство не обмежене у виборі осіб, які можуть представляти його інтереси у суді.

В судовому засіданні, яке відкладалось, ОСОБА_3 підтримала заперечення на апеляційну скаргу з мотивів, що викладені письмово. Крім того, в судовому засіданні 12.07.2017 року ОСОБА_3 заявила клопотання про залучення до матеріалів справи судової практики Верховного Суду України. Дане клопотання судовою колегією задоволено.

Представники ОСОБА_1, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та копія реєстру вихідної кореспонденції Одеського апеляційного господарського суду. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтями 22, 27 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін та третіх осіб не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому, справу розглянуто за наявними матеріалами та поясненнями ОСОБА_3, а повний текст постанови направляється учасникам судового процесу по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/3333/16 та наданих ОСОБА_3 пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року у справі №916/3333/16 відповідає нормам матеріального та процесуального права України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом (рішенням) Загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» від 04.09.2013 року №1 вирішено, зокрема, створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна», сформувати статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» 10 000 грн. 00 коп., з яких: ОСОБА_1 - 100 %, що складає 10 000 грн. 00 коп. та формується грошима і буде сформований протягом року з моменту державної реєстрації, а також визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» створюється та діє на підставі модельного статуту.

З виписки по банківському рахунку відповідача у Публічному акціонерному товаристві «ТЕРРА БАНК» вбачається, що ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. 17.04.2014 року (т.1, а. с. 132).

Протоколом (рішенням) Загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» від 18.03.2013 року №1 вирішено:

1) змінити місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» - 65088, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 96 на адресу: АДРЕСА_1;

2) прийняти до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» ОСОБА_3 (паспорт серії КЕ 313720, виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 12.08.1996 року), що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

3) збільшити розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» до 20 000 грн. 00 коп.;

4) перерозподілити статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» наступним чином:

ОСОБА_1 має частку в статутному капіталі товариства в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що складає 50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна»;

ОСОБА_3 має частку в статутному капіталі товариства в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що складає 50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна»;

5) Внести зміни до установчих документів, в тому числі внести зміни щодо діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна»; затвердити статут товариства в новій редакції; уповноважити ОСОБА_7 (НОМЕР_2, виданий Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області, 06.06.2012 року) на вчинення дій по державній реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна».

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 голосували «за» одностайно, 100 % голосів.

01.12.2015 року відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна», на яких прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.12.2015 року №1/12-15/1 про перехід з модельного статуту на установчі документи та про затвердження Статуту і здійснення його державної реєстрації. Також було прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.12.2015 року №1/12-15/3, до складу учасників товариства прийнято ОСОБА_4, збільшено статутний капітал товариства до 40 000 грн. 00 коп., визначено розмір вкладів та частки у статутному капіталі товариства всіх учасників, в тому числі вклад ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн. 00 коп., що відповідало 25% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_3, у розмірі 10 000 грн., що відповідало 25% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_4 у розмірі 20 000 грн. 00 коп., що відповідало 50% розміру статутного капіталу. Крім того, відповідно до вказаного рішення Статут товариства був викладений у новій редакції.

Водночас, у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання недійсним рішень, оформлених протоколом від 18.03.2014 року № 2 стосовно збільшення статутного капіталу товариства та прийняття до складу учасників товариства ОСОБА_3

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові технології-Україна» визнало позовні вимоги в повному обсязі, проте, Господарський суд Одеської області правомірно дійшов висновку про те, що спірне рішення стосується прав та обов'язків третьої особи - ОСОБА_3, тому необхідно розглядати правомірність заявлених позовних вимог в загальному порядку і з урахуванням норм частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України не прийняв такого визнання позовних вимог.

Згідно з вимогами статті 55 Конституції України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частини 1 статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Відповідно до статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосуваннями судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Для розуміння поняття «охоронюваний законом інтерес» важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Слід враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (пункт19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року № 13).

Під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 Господарського процесуального кодексу України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання. Під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб. Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права (пункти 2.1, 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 року №4).

Цивільний кодекс України визначає організаційно-правові форми юридичних осіб. Статтею 83 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом, товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи рекомендації Вищого господарського суду України, тлумачення Конституційного суду України, судова колегія зауважує, що наявність права на пред'явлення позову, з посиланням на порушення корпоративного права позивача як учасника товариства, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог.

В даному випадку, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у ОСОБА_1 порушеного чи оспорюваного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, саме як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса.

Отже, позивач повинен довести, які саме його корпоративні права та інтереси порушені внаслідок прийняття оспорюваного рішення, оформленого протоколом зборів, та до яких неправомірних наслідків це призвело.

Із системного аналізу положень статей 88, 143 Цивільного кодексу України, статей 88, 167 Господарського кодексу України, статті 10 Закону України "Про господарські товариства" вбачається, що корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами. Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб'єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що оспорюваним рішенням було збільшено розмір несплаченого статутного капіталу та у зв'язку з прийняттям до складу учасників товариства ОСОБА_3 зменшилась частка ОСОБА_1 у статутному капіталі товариства.

Відповідно до частин 1, 6 статті 144 Цивільного кодексу України статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

Статтею 87 Господарського кодексу України передбачено, що товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного капіталу в порядку, встановленому цим Кодексом та законом, прийнятим відповідно до нього. Рішення товариства про зміни розміру статутного капіталу набирає чинності з дня внесення цих змін до державного реєстру.

Як роз'яснено у пунктах 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Відповідно до пункту 21 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43,61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Як роз'яснено у пункті 2.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

У протоколі від 18.03.2014 року № 2 зазначено, що на Загальних зборах засновників товариства була присутня ОСОБА_1, а також була присутня запрошена особа - ОСОБА_3 Даний протокол підписаний як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 та зазначено про те, що з усіх питань порядку денного рішення прийняті одноголосно, 100 % голосів.

Доказів факту не усвідомлення ОСОБА_1 своїх дій при прийнятті оскаржених рішень матеріали справи не містять.

Тобто, на Загальних зборах засновників товариства було дотримано вимоги щодо кворуму учасників, а також повідомлення осіб, які були присутні на зборах. Рішення, прийняті Загальними зборами засновників товариства, були включені до визначеного протоколом порядку денного. Отже, при проведенні Загальних зборів засновників товариства, оформлених протоколом від 18.03.2014 року № 2 були дотримані вимоги чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса було сформовано 17.04.2014 року після сплати ОСОБА_1 внеску єдиного засновника.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.10.2016 року у справі № 916/2238/16, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 року, визначалось, що збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса суперечило приписам частини 7 статті 52 Закону України «Про господарські товариства».

Водночас, господарським судом при розгляді справи № 916/2238/16 було встановлено, що ОСОБА_3 свій внесок до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології - Україна" у розмірі 10 000 грн. 00 коп. здійснила 16.05.2016 року платіжним дорученням №10, а у зв'язку з поверненням такого внеску підприємством позивач повторно сплатила вказані кошти згідно з платіжним дорученням № 12.

Тобто, порушення норм законодавства були пов'язані з тим, що ОСОБА_1 приймала рішення про збільшення статутного капіталу товариства та прийняття нових учасників до того моменту, як сама сплатила внесок єдиного замовника.

На момент звернення до суду з позовними вимогами у даній справі порушення, пов'язані з невнесенням всіх учасників внесків до статутного фонду товариства були усунуті.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", м. Одеса протягом 2014 - 2016 років здійснювало господарську діяльність. До складу учасників було прийнято ОСОБА_4, здійснено перехід з модельного статуту на установчі документи, прийнято Статут товариства у новій редакції.

Отже, матеріалами справи не підтверджено того, яким чином рішення, оформлені протоколом від 18.03.2014 року № 2 порушили права та обов'язки позивача, оскільки ОСОБА_1 100 % голосів схвалила дане рішення, не висловлювала заперечень щодо питань, включених до порядку денного та особисто підписала протокол від 18.03.2014 року № 2, а відповідач здійснював господарську діяльність у звичайному стані.

Підстави для визнання недійсним в обов'язковому порядку рішення зборів у даному випадку відсутні, тому немає підстав для задоволення позову.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з урахуванням того, що позивач не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними засобами доказування порушення свого корпоративного права оскарженим рішенням зборів.

Судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд помилково в оскарженому рішенні посилається на корпоративний конфлікт у господарських справах, які були порушені в день прийняття рішення у даній справі або в день підписання повного тексту рішення, проте дане порушення не призвело до неприйняття невірного рішення у справі і не може бути підставою для його скасування в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, не приймаються до уваги посилання скаржника на рішення Європейського суду з прав людини, оскільки даний суд не є судом четвертої інстанції в Україні, тому невірно використовувати цитати з рішення як правове обґрунтування в будь-якій справі. Для використання практики Європейського суду з прав людини як джерела права у відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року необхідно навести правове обґрунтування того, що якийсь із принципів у даній справі порушено таким же чином як і описано порушення даного принципу у наведених рішеннях Європейського суду з прав людини, чого в даному випадку скаржником не зроблено.

Посилання скаржника не неправомірність дій судді та порушення дослідження доказів у нарадчій кімнаті не може бути досліджено судом апеляційної інстанції при повторному розгляді справи, оскільки повноваження щодо оцінки неналежної поведінки судді та можливість притягнення її до дисциплінарної відповідальності належать Вищій кваліфікаційній комісії суддів та Вищій раді правосуддя. До того ж, протоколом судового засідання, наявним в матеріалах справи, не підтверджено такі посилання скаржника.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте судовою колегією Господарського суду Одеської області за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року у справі № 916/3333/16 відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року у справі №916/3333/16 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2017 року у справі № 916/3333/16- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
В.А. Лисенко