ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 910/10306/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівГрека Б.М., Селіваненка В.П.
розглянувши матеріали касаційних скарг за участю представників : Заступника прокурора міста Києва та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України" від прокуратури: Савицька О.В. від позивача: 1. Кобилецький О.І. 2. Єлєніна С.М. від відповідача: 1. Чередніченко М.О. 2. Іщенко Р.А. 3. Метенко Т.І., Шемідько Г.В. від третьої особи: не з'явились
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 03.10.2016 року
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 року
у справі№ 910/10306/15
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави, в особі: 1.Державної служби геології та надр України; 2. Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден" Деррік"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус 1"; 3. Приватного акціонерного товариства "Укрнафтобуріння"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Дочірнє підприємство "Полтавнафтогазгеологія" Національної акціонерної компанії "Надра України"
провизнання права власності та внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва (далі прокурор) звернувся з позовом в інтересах держави, в особі: Державної служби геології та надр України (далі позивач 1) та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (далі позивач 2) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" (далі відповідач 1); Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус 1" (далі відповідач 2); Закритого акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (далі відповідач 3) про відновлення становища, що існувало до порушення та визнання права власності позивача 2 на частку у розмірі 30 % у спільній частковій власності за договором про спільну діяльність № 17-2000 від 19.05.2000 року (далі Договір) вартістю 444 000 грн.

30.04.2015 року позивач 2 звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову у справі (т.1 а.с. 68-76). Позивач 2 просив суд визнати за ним право власності на частку у спільній частковій власності (спільному майні учасників за Договором у розмірі 30%). А також позивач 2 просив внести зміни до договору від 11.07.2012 року. Конкретні зміни до вказаного договору, які просив внести позивач 2 викладені у заяві про зміну предмету позову по справі (т.1 а.с. 74-76). Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 року спір вирішувався з урахуванням заяви позивача 2 про зміну предмету позову (т.4 а.с. 148).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 року апеляційні скарги прокурора та позивача 2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суди прийшли до висновку, що на момент розгляду справи позивачами не надано доказів набуття, після розірвання договору купівлі-продажу № 313/12 від 11.07.2012 року, з підстав визначених законодавством, позивачем 2, прав власності на спірну частку, що могло б бути захищено судом, на підставі приписів ст. 392 ЦК України.

Розірвання договору № 313/12 від 11.07.2012 року не свідчить про автоматичне повернення товару (майнових прав на товар) - частки продавця у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором 17-2000 від 19.05.2000 року про спільну діяльність, яка становила 30% у власності продавця.

Розірвання договору за рішенням суду, відповідно до спеціальних норм цивільного законодавства для позивача 2 є підставою для виникнення інших правових наслідків.

Суди прийшли до висновку, що у даному випадку, ст.1212 ЦК України не застосовується.

Суди також прийшли до висновку, що положення ст.697 ЦК України також не можуть застосовуватись до правовідносин сторін.

В рішенні суду першої інстанції зазначено: на виконання вказівок Вищого господарського суду України під час нового розгляду справи, судом з'ясовано, що предметом договору купівлі-продажу № 313/12 від 11.07.2012 року є частка у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором в розмірі 30%.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, прокурор та позивач 2 звернулись з касаційними скаргами до Вищого господарського суду України, в яких просять скасувати прийняті судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В своїх касаційних скаргах прокурор та позивач 2 зазначають, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

В своїх касаційних скаргах скаржники звертають увагу на наступне: оскільки договір купівлі-продажу частки розірвано у судовому порядку, у зв'язку з істотним порушенням умов договору, зобов'язання за договором купівлі-продажу припинилися, відповідач 1 не сплатив вартість придбаної частки, а договір припинив свою дію, товариство не набуло права власності на частку, а відтак власником частки 30% у праві спільної часткової власності за договором про спільну діяльність є позивач 2. Суди прийшли до помилкового висновку про те, що позивач 2 не являється законним власником спірної частки. Суди дійшли невірного висновку, що договірний характер правовідносин, які виникли між позивачем 2 та відповідачем 1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2012 року виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

16.01.2003 року між ДП "Полтавнафтогазгеологія" НАК "Надра України" та відповідачем 2 укладено Договір (нова редакція договору № 17-2000 про спільну діяльність від 19.05.2000 року), предметом якого є об'єднання сторонами свого майна, коштів і зусиль щодо спільної діяльності в сфері геологічної розвідки та дослідно - промислової розробки, окремих блоків свердловин № 17 та № 19 Сахалінського родовища Харківської області, а в подальшому і промислової розробки для досягнення спільної господарської мети (т.1 а.с. 23-30).

27.07.2007 року між відповідачем 2, ДП "Полтавнафтогазгеологія" НАК "Надра України" та позивачем 2 було укладено додаткову угоду до Договору (т.2 а.с. 96-109).

Згідно вказаної додаткової угоди було включено до складу учасників Договору позивача 2.

Договір було викладено в новій редакції. Учасниками договору стали -позивач 2, відповідач 2 та ДП "Полтавнафтогазгеологія" НАК "Надра України".

Відповідно до п. 4.2 Договору (в новій редакції) вкладом позивача 2 є грошові кошти, у розмірі визначеному даним договором, ділова репутація та ділові зв'язки, що становить 30% від загальних вкладів учасників спільної діяльності.

Відповідно до п. 3.4.1 Договору (в новій редакції) позивач 2 зобов'язується внести на рахунок спільної діяльності грошові кошти в розмірі 2 500 грн.

Частиною 1 статті 1133 ЦК України передбачено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

11.07.2012 року між позивачем 2 та відповідачем 1 укладено договір купівлі - продажу № 313/12, предметом якого була частка позивача 2 у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників за Договором) яка становить 30% (т.1 а.с. 31-32).

В пункті 3 вказаного договору купівлі-продажу зазначено про те, що вартість частки у праві спільної часткової власності, згідно звіту про оцінку суб'єкта оціночної діяльності проведеною ПП "Автоексперт" становить 365 505 грн. без урахування ПДВ.

У пункті 4 договору купівлі-продажу зазначено, що договірна ціна продажу частки за цим договором без урахування ПДВ становить 370 000 грн., сума ПДВ 74 000 грн., разом з ПДВ 444 000 грн. і сплачується відповідачем 1 позивачу 2 протягом 30 банківських днів з дати підписання цього договору.

11.07.2012 року позивачем 2 та відповідачем 1 підписано акт приймання - передачі частки у праві спільної часткової власності до договору № 313/12 від 11.07.2012 року (т.1 а.с. 33).

11.07.2012 року між учасниками Договору про спільну діяльність підписано додаткову угоду № 3 згідно до якої учасниками Договору стали ЗАТ "Укрнафтобуріння", відповідач 1 та відповідач 2 (із складу учасників договору виключено позивача 2 та ДП "Полтавнафтогазгеологія" НАК "Надра України" (т. 1 а.с. 34-46)).

Підставою включення відповідача 1 до складу учасників було набуття ним прав та обов'язків, що належали позивачу 2 (тобто в зв'язку з укладанням договору купівлі-продажу № 313/12).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року у справі № 910/19414/14 за позовом ПАТ "НАК Надра України" до ТОВ "Голден Деррік" задоволені позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу № 313/12 від 11.07.2012 року з тих підстав, що ТОВ "Голден Деррік" не здійснено в повному обсязі оплати вартості продажу частки у праві спільної часткової власності (т.1 а.с. 47-52).

При цьому розглядаючи вказаний спір (рішення у справі № 910/19414/14), судом не було надано оцінки, щодо предмету купівлі-продажу та фактично не було надано оцінки того, чи відповідає укладений договір діючому законодавству.

До матеріалів справи не залучено звіт про оцінку частки позивача 2.

Як зазначено вище, у частку позивача 2 входило, окрім грошових коштів у розмірі 2500 грн., також репутація та ділові зв'язки.

В матеріалах справи відсутні документи про те, що позивач 2 вніс на рахунок спільної діяльності 2500 грн.

Частиною 4 ст. 653 ЦК України передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

При розгляді даної справи, судами не враховано, що відповідно до ст. 697 ЦК України (збереження права власності за продавцем), якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що продавець має право вимагати від покупця товар, у разі прострочення його оплати, в незалежності від того,чи був у подальшому розірваний договір, чи ні.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Поняття майнового права визначено Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі Закон).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 3 Закону майновими правами, які можуть оцінуватися, визнаються будь - які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.

У постанові Вищого господарського суду України від 02.06.2016 року, яка була прийнята у даній справі та якою були скасовані раніше прийняті судові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а справу направлено на новий розгляд було зазначено: "Хоча вкладом у спільну діяльність може бути ділова репутація та ділові зв'язки, судом не надано оцінки чи відносяться вони до майнових прав та чи можливе їх відчуження у даному випадку."

Розглядаючи дану справу суди повинні були надати оцінку предмету купівлі-продажу за договором № 313/12 (не зважаючи на ту обставину, що вказаний договір було розірвано), оскільки ця обставина суттєво може вплинути на взаємовідносини сторін.

З оскаржуваних рішень вбачається, що в частині позовних вимог щодо змін умов Договору відмовлено в зв'язку з тим, що суди прийшли до висновку про те, що слід застосувати наслідки ч. 4 ст. 653 ЦК України і це було однією з підстав для відмови в задоволенні вимог щодо визнання права власності, але при цьому не було враховано приписи ст. 697 ЦК України.

При новому розгляді справи судами належно не виконані вказівки, які викладені в постанові Вищого господарського суду України від 02.06.2016 року, яка прийнята у даній справі, а саме: не надано належної оцінки предмету купівлі-продажу за договором № 313/12 та не зроблений висновок чи можливе відчуження таких немайнових активів, як ділова репутація та ділові зв'язки, у відповідності до ст.656 ЦК України (предмет договору купівлі-продажу) та відповідно не зроблений висновок, чи відповідає діючому законодавству укладений між позивачем 2 та відповідачем 1 договір купівлі-продажу № 313/12 від 11.07.2012 року (не зважаючи на те, що він був розірваний за рішенням суду про яке зазначено вище).

Судами не з'ясована та обставина, чи вніс позивач 2 на рахунок спільної діяльності 2 500 грн.

Судами не врахована та обставина, що ст. 697 ЦК України (збереження права власності за продавцем) є спеціальною нормою і, у даному випадку, п. 4 ст. 653 ЦК України не може бути застосований.

За таких обставин, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, у відповідності до ст. 111-7 ГПК України, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення прийняті у справі скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно дати оцінку предмету договору купівлі-продажу № 313/12 від 11.07.2012 року, який був укладений між позивачем 2 та відповідачем 1 та зробити висновок чи відповідає зазначений договір законодавству, яке регулює укладання та виконання договорів купівлі-продажу (не зважаючи на те, що договір було розірвано в судовому порядку).

Перевірити ту обставину, чи вніс позивач 2 на рахунок спільної діяльності 2 500 грн.

Врахувати, що у даному випадку, приписи ч.2 ст.697 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює взаємовідносини між сторонами договору купівлі-продажу, якщо покупець прострочив оплату товару, в незалежності від того чи був у подальшому розірваний договір чи ні.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 року прийняті у справі № 910/10306/15 скасувати.

3. Справу № 910/10306/15 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий С.В.Бондар

Судді Б.М.Грек

В.П.Селіваненко