РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017Справа №910/7901/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн. Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Славський М.Г., за довіреністю;

від відповідача: Мостовик О.С., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 70319а6ко від 12.10.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7901/17, розгляд справи призначено на 06.06.2017.

30.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

02.06.2017 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

06.06.2017 представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 06.06.2017 представник позивача з'явився, проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача в засідання суду 06.06.2017 не з'явився.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив його.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, а також у зв'язку з частковим виконанням відповідачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 про порушення провадження у справі та задоволенням клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 17.07.2017.

У судове засідання 17.07.2017 представник відповідача з'явився, подав відзив на позовну заяву, у якому заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем не було додано до претензії про відшкодування шкоди постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, в зв'язку з чим, у відповідача не було правових підстав для виплати страхового відшкодування.

Представник позивача у судовому засіданні 17.07.2017 надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення, проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.07.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №70319а6ко (далі - Договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП.

Строк дії договору встановлено з 30.10.2016 по 29.10.2017.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

18.11.2016 о 19 год. 30 хв., ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Нісан» д.н.з. НОМЕР_3, у м. Києві на перехресті вул. Межигірська - вул. Введенська, при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі транспортному засобу «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, крім цього автомобіль марки «Нісан» по інерції скоїв зіткнення з іншим автомобілем НОМЕР_4, який пропускав автомобілі, що рухались по головній дорозі, не мав при собі реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов'язкового страхування ЦПВ власників наземних ТЗ, в результаті чого автомобілям завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2016 у справі № 758/14875/16-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно Звіту про оцінку матеріального збитку № 43/2016 від 29.11.2016, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 163 095,85 грн.

Статтею 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Позивач з урахуванням умов Договору, склав страховий акт № АХА2181991 від 16.12.2016, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 112 494,52 грн.

На підставі складеного страхового акту № АХА2181991 від 16.12.2016 позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 112 494,52 грн. страхувальнику, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 291 872 від 19.12.2016.

З метою врегулювання спору, ПрАТ «СК «АХА Страхування» надіслало на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» претензію № ЕЛ_2265 від 21.03.2017 у якій просив компенсувати в порядку регресу витрати АТ «СК «АХА Страхування» у розмірі 112 494,52 грн.

Відповідач в свою чергу надав Відповідь вих. № 4914 від 27.03.2017, у якій зазначив, що вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена в установленому законом порядку, оскільки не додано належно завіреної копії постанови суду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_5, яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_3.

Доказів того, що ОСОБА_3 не мав права керування транспортним засобом автомобілем НОМЕР_5, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_5, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АЕ/9548030, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем НОМЕР_5.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_3 експлуатував автомобіль НОМЕР_5, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АЕ/9548030 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (112 494,52 грн.); визначені полісом №АЕ/9548030 розміри лімітів відповідальності (100 000 грн.) та франшизи (1 000 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 99 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою врегулювання спору, ПрАТ «СК «АХА Страхування» надіслало на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» претензію № ЕЛ_2265 від 21.03.2017 у якій просив компенсувати в порядку регресу витрати АТ «СК «АХА Страхування» у розмірі 112 494,52 грн.

Відповідач в свою чергу надав Відповідь вих. № 4914 від 27.03.2017, у якій зазначив, що вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена в установленому законом порядку, оскільки не додано належно завіреної копії постанови суду.

Відповідно до п. 35.1 та 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Судом встановлено, що позивачем було додано до Претензії вих. № ЕЛ_2265 від 21.03.2017 пакет документів, необхідний для прийняття відповідачем вмотивованого рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування, зокрема у додатках до претензії зазначено «Копія постанови Подільського районного суду м. Києва (витяг з ЄДРСР)».

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку відшкодувати заявлену до стягнення шкоду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код: 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код: 20474912) страхове відшкодування в розмірі 99 000 (дев'яносто дев'ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.07.2017.

Суддя О.А. Грєхова