ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" липня 2017 р.Справа № 916/2948/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки

Головуючий - Рога Н.В.

Судді - Д'яченко Т.Г.

Щавинська Ю.М.

Представники:

Від позивача: Чібічьян О.Р. - на підставі довіреності № 1680 від 27.10.2016 р.

Шевченко Т.Ю. - на підставі довіреності від 20.04.2015р., Лісецька Н.В. - на підставі довіреності від 126.11.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_6 - на підставі ордеру №021193 від 17.08. 2015р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився.

Від відповідача: ОСОБА_6 - на підставі ордеру №021193 від 17.08. 2015р.

Судовий експерт : Ковальчук О.У. - згідно свідоцтва.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Державне підприємство „Одеська залізниця", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі- ФОП ОСОБА_1) про звільнення та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням земельної ділянки площею 435,7 кв.м., яка розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі, яка належить Одеській залізниці на праві постійного користування землею на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 10.05.1998 р., серія НОМЕР_1

Ухвалою господарського суд Одеської області від 29.08.2016 р. було замінено позивача у справі № 916/2948/15 в порядку правонаступництва Державне підприємство "Одеська залізниця" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі- ПАТ „Українська залізниця" ).

04 липня 2017р. до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_1 звільнити самостійно зайняту земельну ділянку, що розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі , площею 226,09 кв.м, яка належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" на праві постійного користування землею, привести земельну ділянку у стан придатний для використання за цільовим призначенням шляхом знесення частини будівлі магазину площею 137,35 кв.м та частини бетонної площадки площею 88,74 кв.м, що розташовані у межах земельної ділянки , яка перебуває в постійному користуванні землею ПАТ „Українська залізниця" та знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі.

Представники позивача позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях .

Ухвалою суду від 17.11.2015р. призначено справу №916/2948/15 до колегіального розгляду. Розпорядженням керівника апарату суду від 17.11.2015р. призначено автоматичний розподіл справи №916/2948/15 для визначення складу колегії суду. Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 17.11.2015р. визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя - Демешин О.А., судді-Гуляк Г.І.. Оборотова О.Ю. Ухвалою від 18.11.2015р. справу прийнято до розгляду у такому складі суду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.03.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2948/15 у зв'язку із необхідністю заміни головуючого судді. Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.03.2016р. визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя - Рога Н.В., судді - Гуляк Г.І., Оборотова О.Ю. Ухвалою від 04.03.2016р. справу прийнято до розгляду у такому складі суду.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 16.08.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2948/15 для внесення змін до складу колегії суддів. Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.08.2016р. визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя - Рога Н.В., судді- Щавинська Ю.М., Оборотова О.Ю. Ухвалою від 16.08.2016р. справу прийнято до розгляду у такому складі суду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25..04.2017р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2948/15 15 для внесення змін до складу колегії суддів. Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.04.2017р. визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя - Рога Н.В., судді - Щавинська Ю.М., Д'яченко Т.Г.Ухвалою від 25.04.2017р. справу прийнято до розгляду у такому складі суду.

Провадження у справі неодноразово зупинялося у зв'язку із призначенням у справі судової землевпорядної експертизи з метою встановлення фактичних меж земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні позивача та відповідача, наявності накладення цих земельних ділянок, а також встановлення фактичного місцезнаходження об'єкту нерухомості, що належить відповідачу у справі - ФОП ОСОБА_1

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін , суд встановив:

Згідно Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 , виданого 10.05.1998р. Котовською райдержадміністрацією відповідно до розпорядження Котовської районної державної адміністрації від 05.05.1998р. №147/98 , Одеській залізниці на праві постійного користування надано 971,56 га земель в межах згідно з планом землекористування для виробничої діяльності . Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №49-з.

Позивач у справі зазначає, що в ході перевірки земельних ділянок смуги відводу Одеської залізниці в межах Котовської дистанції захисних лісонасаджень ним було встановлено, що на земельній ділянці , що знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі на відстані 39,3 м від шляхопроводу побудовано капітальну будівлю , яка використовується під магазин. Зазначена земельна ділянка розташована у смузі відводу залізниці та згідно акту від 23.11.2012р. перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці , складає 324,7 кв.м. Згідно акту від 12.05.2015р. перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці , складає 435,7 кв.м.

Позивач вважає, що ФОП ОСОБА_1 в 2009р. всупереч вимогам діючого законодавства України, яке регулює надання земельних ділянок під забудову, умисно самовільно провів реконструкцію власної будівлі торгівельного павільйону (вагону-магазину) і навісу, та збудував магазин (кафе-бар) , а також провів бетонування площадки загальною площею 142,845 кв.м, захопивши земельну ділянку під забудованими будівлями та забетонованою площадкою, що розташовані на відстані 41,5 м від осі крайньої непарної залізничної колії.

Позивач зазначає, що захоплена ФОП ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до категорії земель транспорту згідно положень ст..68 Земельного кодексу України. Керівництвом Котовської дистанції захисних лісонасаджень дозвіл на розміщення і будівництво зазначеного об'єкту нерухомості не надавалося. З урахуванням положень ст..1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" , позивач вважає, що відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку та відсутність відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування , свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки. Збудовані відповідачем на землях залізниці частина будівлі магазину, паркан літнього майданчику, будівля розміром 2мх1м , альтанка розміром 2мх1м , свідчать про фактичне використання відповідачем не наданої йому у відповідності до положень чинного законодавства земельної ділянки. Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 23.12.2013р. за №04.2-10/11/7072 гр. ОСОБА_1 використовує земельну ділянку у смузі відведення залізниці без правовстановлюючих документів на землекористування, що не відповідає умовам ст.ст.125,126 Земельного кодексу України . За фактом виявленого порушення державними інспекторами сільського господарства в Одеській області було складено акт перевірки та порушнику надано припис на усунення виявленого порушення у 30-денний строк.

При цьому, відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_1 використовує земельну ділянку більшу ніж та, яку йому було надано за договором оренди землі від 28.12.2008р. , наслідком чого є захоплення частини земельної ділянки , що знаходиться у постійному користуванні залізниці.

З урахуванням зазначеного позивач вважає, що дії відповідача з самовільного зайняття земельної ділянки порушують права ПАТ „Українська залізниця" як належного землекористувача, оскільки позбавляють залізницю можливості господарювати на цій частині земельної ділянки .

Позивач також зазначає, що відповідно до положень ст..212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Позивач також зазначив, що ним не було пропущено трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, адже, про наявність порушень своїх прав позивачу стало відомо лише у 2012р. в ході проведених перевірок.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що рішенням Котовського міськрайсуду Одеської області від 03.05.2007р. у справі №2-1047/2007 визнано за ним, ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення у вигляді торговельного павільйону (літ."А"), та навісу (літ.2а), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. На підставі зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили, право власності було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.05.2007р. НОМЕР_2. У подальшому, на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 18.07.2007р., за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на нежиле приміщення магазину -бару , навісу, огорожі та замощення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_3, виданим Борщівською сільською радою 21.04.2008р.

Розпорядженням Котовської районної державної адміністрації від 08.11.2007р. №602/07 „Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 із земель державної власності строком на 49 років на території Борщівської сільської ради для експлуатації та обслуговування магазину.

29 грудня 2008р. між Котовською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) був укладений Договір оренди землі, згідно якого Орендодавець надає , а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,02 га , яка знаходиться на території Борщівської сільської ради для комерційної діяльності. Відповідно до п.3 Договору на орендованій земельній ділянці розташований об'єкт нерухомості - магазин. Договір укладено на один рік ( у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Відповідно до п.43 Договору він набирає чинності після підписання та його державної реєстрації. Договір зареєстровано у Котовській райдержадміністрації 02.01.2009р. за №02. Відповідач також зазначає, що Договір пролонговано до виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку , про що сторони домовилися 19.01.2010р. 29 грудня 2008р. земельну ділянку було передано Орендарю за актом приймання-передачі.

Розпорядженням Котовської районної державної адміністрації від 24.03.2009р. №161/09 „Про затвердження акту районної узгоджувальної комісії" затверджено акт узгоджувальної комісії від 12.03.2009р. по обстеженню і вибору земельної ділянки площею 338 кв.м земель запасу державної власності на території Борщівської сільської ради для реконструкції магазину прод. товарів під магазин-бар на 20 посадочних місць та надано згоду ФОП ОСОБА_1 на виготовлення проектно-кошторисної документації на даний об'єкт. Зазначений Договір недійсним не визнано та сторонами його дію не припинено.

Висновками Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області від 2010р., Відділу Держкомзему у Котовському районі Одеської області Головного управління Держкомзему у Одеській області від 2009р., Котовськом районної державної адміністрації , Котовськом районної санітарно-епідеміологічної станції від 2009р, Косовського районного відділу містобудування , архітектури та житлово-комунального господарства від 2009р, Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації від 2009р. було погоджено проект землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки для розміщення та експлуатації магазину загальною площею 0,0127 га ( капітальна забудова) та під проїздами, проходами та площадками 0,0211га , із земель запасу житлової та громадської забудови Борщівської сільської ради. Отже, загальна площа земельної ділянки, відведення якої було погоджено ФОП ОСОБА_1, становить 338 кв.м.

За таких обставин, відповідач вважає, що відсутні підстави вважати, що він самовільно зайняв земельну ділянку , розташовану за адресою: АДРЕСА_2, на якій розташований належний йому на праві власності об'єкт нерухомості, який він використовує з метою здійснення господарської діяльності.

Відповідач також зазначив, що жодним контролюючим органом у сфері додержання вимог земельного законодавства не вживалося заходів щодо зобов'язання відповідача усунути будь-які порушення земельного законодавства .

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що положення п.6.15 ДБН Б.2.4.-1-94 „Планування і забудова сільських поселень", п.7.8 ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" поширюються та регулюють збереження та ширину санітарно-захисної зони між залізничними коліями та житловими будинками, до яких не відноситься об'єкт нерухомості, власником якого є відповідач.

Відповідач також вважає, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності , що є підставою для відмови у позові.

Відповідач також звернув увагу суду на те, що згідно наявного у матеріалах справи висновку судового експерта №262/16 від 21.03.2017р. (земельно-технічна експертиза проводилася судовим експертом Ковальчук О.У. (ТОВ Одеський регіональний центр незалежних експертиз) на виконання ухвали господарського суду Одеської області від 29.08.2016р.) , експертом було використано Технічний звіт щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_2,, 1307 перегону Слобідка-Борщі , складеного інженером -землевпорядником ОСОБА_9 ПП „Фаренгейт-Овідій". Але, висновок експерта по четвертому питанню, зроблений на підставі зазначеного Технічного звіту, не може бути належним та допустимим доказом у справі, так як судом було надано згоду експерту Ковальчук О.У. на залучення для виконання комплексу топографо-геодезичних робіт інженера -геодезиста ОСОБА_10 та Концерну „Комплот" з правом проведення робіт по землеустрою. Дозволу на залучення інженера -землевпорядника ОСОБА_9 ПП „Фаренгейт-Овідій" судом не надавалося.

Розглянувши матеріали справи, керуючись чинним законодавством України, суд доходить до такого висновку:

Відповідно до ст..15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст..16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з прохальної частини позовної заяви ПАТ „Українська залізниця" позивач просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_1 звільнити самостійно зайняту земельну ділянку, що розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі , площею 226,09 кв.м, яка належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" на праві постійного користування землею, привести земельну ділянку у стан придатний для використання за цільовим призначенням шляхом знесення частини будівлі магазину площею 137,35 кв.м та частини бетонної площадки площею 88,74 кв.м, що розташовані у межах земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні землею ПАТ „Українська залізниця" та знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно положень ст..173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Статтею 174 зазначеного Кодексу визначено підстави виникнення господарських зобов'язань та встановлено , що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно ж до положень ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст..212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або користувачам без відшкодування витрат , понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків , будівель і споруд ,здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб , які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, звертаючись до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, позивач у справі має у першу чергу довести факт самовільного зайняття конкретної земельної ділянки, яка має ознаки, що ідентифікують її по відношенню до інших земельних ділянок.

За приписами ст..1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин „ ( із змінами та доповненнями) відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

При цьому, п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин „ ( із змінами та доповненнями) за змістом статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З огляду на приписи ст.. 182, ч.2 ст. 331, ст.. 657 Цивільного кодексу України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. З урахуванням викладеного в таких випадках положення ст.. 212 Земельного кодексу України застосуванню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1, виданого 10.05.1998р. Котовською райдержадміністрацією відповідно до розпорядження Котовської районної державної адміністрації від 05.05.1998р. №147/98, Одеській залізниці на праві постійного користування надано 971,56 га земель в межах згідно з планом землекористування для виробничої діяльності . Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №49-з.

Але, відповідно до висновку судового експерта №262/16 від 21.03.2017р. (земельно-технічна експертиза проводилася судовим експертом Ковальчук О.У. (ТОВ Одеський регіональний центр незалежних експертиз) на виконання ухвали господарського суду Одеської області від 29.08.2016р.) фактично на місцевості відсутні фізично визначені , чітко закріплені межі земельної ділянки , розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні у позивача у справі. У зв'язку з чим технічно не надається можливим визначити фактичні координати меж земельної ділянки , а також встановити чи відповідають фактичні межі на місцевості земельної ділянки, розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні ПАТ „Українська залізниця" на підставі Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 , виданого 10.05.1998р., правовстановлювальній та землевпорядній документації на цю ділянку. Згідно висновку експерта також не надається можливим встановити, чи має місце в землевпорядній документації накладення земельних ділянок , що знаходяться в постійному користуванні у ПАТ „Українська залізниця" та в оренді у ФОП ОСОБА_1

Суд погоджується з позицією відповідача у справі про те, що висновок експерта Ковальчук О.У. по четвертому питанню, не може бути використаний судом у якості належного та допустимого доказу, адже, цей висновок був зроблений на підставі Технічного звіту щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_2,, 1307 перегону Слобідка-Борщі , складеного інженером -землевпорядником ОСОБА_9 ПП „Фаренгейт-Овідій". Але, судом було надано згоду експерту Ковальчук О.У. на залучення для виконання комплексу топографо-геодезичних робіт інженера -геодезиста ОСОБА_10 та Концерну „Комплот" з правом проведення робіт по землеустрою. Дозволу на залучення інженера -землевпорядника ОСОБА_9 ПП „Фаренгейт-Овідій" судом не надавалося.

Крім того, слід зауважити, що як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення магазину -бару , навісу, огорожі та замощення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_3, виданим Борщівською сільською радою 21.04.2008р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.05.2008р. Отже, у зв'язку із наявністю права власності на об'єкти нерухомості у ФОП ОСОБА_1 виникло право на оформлення у встановленому законодавством порядку землекористування , і наявні у справі матеріали свідчать про намагання відповідача здійснити таке оформлення, що свідчить про відсутність правових підстав вважати самовільним зайняття ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки , що розташована за адресою : АДРЕСА_2.

Відповідно до ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зазначені положення знайшли своє відображення також у ст. 321 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За матеріалами справи, Держава України шляхом реєстрації визнала право власності ФОП ОСОБА_1 на нежиле приміщення магазину -бару , навіс, огорожу та замощення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Отже, у випадку задоволення позовних вимог ПАТ "Українська залізниця" та знесення частини будівлі магазину та частини бетонної площадки , зазначене може привести до порушення права власності відповідача у справі.

Слід також звернути увагу на те, що згідно прохальної частини позовної заяви ПАТ „Українська залізниця" просить суд зобов'язати зобов'язати ФОП ОСОБА_1 звільнити самостійно зайняту земельну ділянку, що розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, на 1307 км. перегону Слобідка - Борщі , площею 226,09 кв.м. При цьому, у справі у якості доказу наявний наданий позивачем акт від 23.11.2012р., складений працівниками позивача , та затверджений начальником Котовської дистанції захисних лісонасаджень , згідно якого перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці, складає 324,7 кв.м. Згідно акту від 12.05.2015р. , складеного заступником начальника Котовської дистанції захисних лісонасаджень та інженером землевпорядником залізниці, затвердженого начальником Котовської дистанції захисних лісонасаджень , перетин смуги відводу Одеської залізниці і земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Одеської залізниці, складає 435,7 кв.м. Але, зазначені акти складені одноособово, лише представниками позивача, без участі ФОП ОСОБА_1 або інших незацікавлених осіб, та в них взагалі не йде мова про самовільне зайняття земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 Також , слід зауважити, що з цих актів взагалі не вбачається, яким чином, яким інструментом було здійснено вимірювання розміру земельної ділянки , розмір забудови тощо. Адже, як вбачається з наявного у матеріалах справи висновку судового експерта №262/16 від 21.03.2017р. (земельно-технічна експертиза проводилася судовим експертом Ковальчук О.У. (ТОВ Одеський регіональний центр незалежних експертиз) фактично на місцевості відсутні фізично визначені , чітко закріплені межі земельної ділянки , розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні у позивача у справі, у зв'язку з чим технічно не надається можливим визначити фактичні координати меж земельної ділянки , а також встановити чи відповідають фактичні межі на місцевості земельної ділянки, розташованої на території Борщівської сільської ради Одеської області на 1307 км перегону Слобідка-Борщі, що знаходиться в постійному користуванні ПАТ „Українська залізниця" на підставі Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 , виданого 10.05.1998р. , правовстановлювальній та землевпорядній документації на цю ділянку. Крім того, згідно висновку експерта не надається можливим встановити, чи має місце в землевпорядній документації накладення земельних ділянок , що знаходяться в постійному користуванні у ПАТ „Українська залізниця" та в оренді у ФОП ОСОБА_1

Що стосується посилання відповідача у справі на відсутність у позивача станом на дату прийняття рішення у справі належним чином переоформленого Державного акту на право постійного землекористування, то з цього приводу слід зазначити таке: Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями ст.68 Земельного кодексу України встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах №926/1044/13 від 16.09.2015р.; №926/943/13 від 16.09.2015р.

Слід також звернути увагу на те, що положення п.6.15 ДБН Б.2.4.-1-94 „Планування і забудова сільських поселень" , п.7.8 ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" , які поширюються та регулюють збереження та ширину санітарно-захисної зони між залізничними коліями та житловими будинками, до яких , зокрема, не відноситься об'єкт нерухомості, власником якого є відповідач, встановлюють, що смуги відводу залізничних колій повинні бути : для І кат.- 25 м, для ІІ та ІІІ кат.- 21 м, для під'їзних шляхів - 12м.

За даними самої залізниці об'єкт нерухомості відповідача розташований на відстані більш ніж 40 м від залізничної колії.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням зазначеного , враховуючи наявні у справі матеріали, Публічним акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин , які б свідчили про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 липня 2017 р.

Головуючий суддя Рога Н.В.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Суддя Щавинська Ю.М.