ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. Справа № 909/557/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут",

вул. Ленкавського, 20,м. Івано-Франківськ,76010

до відповідача: Відділу освіти Калуської районної державної адміністрації, вул. Шевченка, буд. 6, м. Калуш

про стягнення заборгованості в сумі 619 671,80 грн.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_1 ( довіреність №Сз-5-01/7 від 05.01.17)-прелставник;

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №149/01-15/05-05/05 від 26.06.17) представник

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" звернулось до господарcького суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Відділ освіти Калуської районної державної адміністрації заборгованості в сумі 619 671,80 грн. Ухвалою господарського суду від 12.06.17, порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.06.17. Ухвалою від 27.06.2017року розгляд справи було відкладено.

Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити частково з урахуванням сплати основного боргу.

Представник відповідача зазначає, що сума основного боргу сплачено, щодо стягнення пені, інфляційних збитків, штрафу та 3% річних просить суд відмовити, враховуючи важке фінансове становище відповідача та факт погашення основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Між ТОВ «Івано-Франківськгаз Збут» (далі-Постачальник) з однієї сторони та Відділом освіти Калуської районної державної адміністрації (далі - Споживач), з другої сторони, було укладено Договір 1141023ZERFB027 від 08.02.2017р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (надалі Договір). В подальшому сторонами укладено (додаткові угоди: №1 від 14.02.2017р., №2 від 14.02.2017р. та №3 від 28.03.2017р. та №4 від 03.05.2017р. до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів 1141023ZERFB027 від 08.02.2017р. (далі - додаткова угода №1, додаткова тода №2, додаткова угода №3 та додаткова угода №4 ).

У відповідності до п.1 Договору Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2017 році природний газ, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначані Договором.

Постачальник належним чином передав у власність Споживача природний газ у обсягах, що передбачені вищезазначеним договором. Факт, що підтверджує виконання Товариством договірних зобов'язань є підписання Сторонами актів приймання-передачі газу, як передбачено п. 2.9. договору.

Пунктом .2.9.1. за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період , що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. Відповідно до п.2.9.2. договору на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.Відповідно до п.2.9.3 Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання - передачі зобов"язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Постачальник в лютому 2017 року передав природний газ споживачу на суму 936 922,90 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №31ф00007332 від 28.02.2017р.; в березні 2017 року Постачальник передав природний газ споживачу на суму 514661,32 грн.. що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ЗІФ00012555 від 31.03.2017р.; в квітні 2017 року Постачальник передав природний газ споживачу на суму 48073,20 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №1 від 30.04.2017р.

Відділ освіти Калуської районної державної адміністрації дані документи підписав без заперечень, проте прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконав, заборгованість за спожитий природний газ в повному обсязі станом на день подання позову не оплатив.

Відповідно до п.4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: п.4.2.1. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

Відповідно до п.4.2.3 Договору остаточний розрахунок по оплаті здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Станом на 09.06.2017 заборгованість Споживача за поставлений в лютому-квітні 2017 року природний газ становить 555679,18 грн.

Після порушення провадження по справі відповідач погасив суму основного боргу, а саме - 555679,18грн.

Відповідно до п.6.2.1 Договору зазначено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином пеня становить - 49039,61 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також З % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином 3% річних становлять - 5513,98 грн., а втрати від інфляції становить - 9439,04 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем станогм на день подання позову в повному обсязі не здійснено розрахунок за поставлений природний газ, що стало підставою звернення позивача з вимогою про стягнення 555679,18грн. та враховуючи п.6.2.1 договору з вимогою про стягнення пені. Крім того, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні збитки.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір 1141023ZERFB027 від 08.02.2017р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів на постачання природного газу, укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У пунктах 4.2.1,4.2.2. та 4.2.3. договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу , виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці ( п.4.2.1.). У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу (п.4.2.2.). Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6.Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (п.4.2.3.). Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов спірного договору, позивачем поставлено відповідачу газ, сума неоплаченого становить станом на 12.06.2017року становила 555679,18грн. У судовому засіданні 27.07.2017року представник позивача подав суду доказ погашення основного боргу.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до абзацу 1 та 3 п.4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Суд приходить до висновку, про припинення провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 555679,18 грн. відповідно до п. 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору, у зв'язку із погашенням відповідачем основної суми боргу.

В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію провів з порушенням строку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.2.1 договору так як покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом становить 49039,61грн. тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем відповідачу нараховані інфляційні втрати в сумі 9439,04 грн. та 3% річних в сумі 5513,98 грн.

Щодо заперечень відповідача проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені посилаючись на скрутний фінансовий стан, що унеможливлює виконання його зобов'язань за договором суд зазначає наступне.

Судом не беруться до уваги твердження відповідача, зважаючи на те, що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011). Відтак, відсутність грошових коштів та скрутне матеріальне становище підприємства не є підставою для невиконання його договірних зобов'язань.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення частково, а саме до стягнення належить 49039,61грн. пені, 5513,98грн. -3% річних, 9439,04грн. втрат від інфляції. В частині стягнення з відповідача 555679,18грн. основного боргу провадження по справі прнипинити.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 614, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 216, 230, 265 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 33, 43, 49, 55, 75, ст. 80, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ до Відділу освіти Калуської районної державної адміністрації, вул. Шевченка, буд. 6, м. Калуш про стягнення заборгованості в сумі 619 671,80 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти Калуської районної державної адміністрації, вул. Шевченка, буд. 6, м.Калуш ( р/р 2750 в Калуському УДКСУ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, 20,м. Івано-Франківськ (код 3959350) - 49 039,61грн. ( сорок дев"ять тисяч тридцять дев"ять грн. 61коп.) пені, 5 513,98грн. (п"ять тисяч п"ятсот тринадцять грн.98коп.), 3% річних, 9439,04грн. (дев"ять тисяч чотириста тридцять дев"ять грн.04коп.) втрат від інфляції, 9538,15грн. ( дев"ять тисяч п"ятсот тридцять вісім грн.15коп.) судового збору.

Припинити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 555679,18 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.07.17

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.