ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017 справа № 905/3166/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс", м. Маріуполь Донецької області
на рішення Господарського суду Донецької області
від24.01.2017 (підписано 30.01.2017)
у справі№ 905/3166/16 (суддя О.О. Кучерява)
за позовомДепартаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "АзовПерсоналСервіс", м. Маріуполь Донецької області; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс", м. Маріуполь Донецької області
провизнання договору про відступлення права вимоги від 17.10.2016 недійсним
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року до господарського суду звернувся Департамент міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "АзовПерсоналСервіс", м. Маріуполь Донецької області (Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс", м. Маріуполь Донецької області (Відповідач-2) про визнання договору про відступлення права вимоги від 17.10.2016 недійсним.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.01.2017 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач-2, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, а також на те, що предметом оспорюваного Договору є не вимога за рішенням суду, а право вимоги, що виникло внаслідок розірвання Договору купівлі-продажу.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та 26.06.2017 розгляд справи відкладався на 26.06.2017 та 10.07.2017 відповідно.

Представник відповідача-2 в судовому 26.06.2017 підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі. В судове засідання 10.07.2017 не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідачем-2 було надано клопотання про припинення провадження у справі на підставі ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмета спору, в задоволенні якого судовою колегією було відмовлено за безпідставністю.

У звязку з викладеним судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін, що не скористались своїм правом участі у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.06.2014 у справі № 905/3512/13, яке набрало законної сили, розірвано договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: 87500, м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, будинок 17/25 від 31.08.2010 №1357, загальною площею 1819,90 кв.м, укладений між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та ТОВ "Кадрове агентство "ОСОБА_4 Сервіс". Скасовано державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" частини трьохповерхової нежитлової будівлі за адресою: 87500, м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, будинок 17/25, загальною площею 1819, 90 кв.м. (45/100 частки) та зобовязано її повернути до комунальної власності.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2016 року між відповідачами був укладений договір про відступлення права вимоги (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого відповідач-1 передає відповідачу-2 належне йому право вимагати від позивача повернення грошових коштів сплачених відповідачем-1 за договором купівлі-продажу 45/100 частини окремої триповерхової нежитлової будівлі за адресою: м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 17/25, №1357 від 31.08.2010 (був розірваний на підставі рішення господарського суду донецької області від 03.06.2014 у справі № 905/3512/13), з урахуванням проведених поліпшень предмета договору купівлі-продажу №1357 від 31.08.2010 в період його знаходження у відповідача-1, що станом на 03.06.2010 складає 7 964 971,00 грн., а відповідач-2 приймає вказане право вимоги, що належить відповідачу-1. Також відповідач-1 передає відповідачу-2 право вимоги від позивача повернення судового збору по справі №905/1290/16, що знаходиться на розгляді господарського суду Донецької області в розмірі 89 531,12 грн.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що з моменту укладення даного Договору відповідач-2 набуває всіх прав відповідача-1 відносно вимоги до позивача щодо повернення грошових коштів в розмірі 7 964 971,00 грн. за 45/100 частини окремої триповерхової нежитлової будівлі за адресою: м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 17/25 з урахуванням проведених поліпшень даної будівлі, а також 89 531,12 грн. судових витрат за розгляд справи № 905/1290/16.

Згідно п. 2.1 Договору, за передане право вимоги відповідач-2 сплачує відповідачу-1 суму в розмірі 8 054 502,12 грн. протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту предявлення останнім відповідної письмової вимоги, направленої відповідачу-2 рекомендованим листом. Зазначений строк розраховується з моменту отримання відповідачем-2 вказаної вимоги.

Відповідачем-1 18.10.2016 було направлене позивачу повідомлення про відступлення права вимоги з 17.10.2016.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 17.10.2016, а в якості підстав цієї вимоги позивач посилається на невідповідність спірного Договору чинному законодавству, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 512, ст.ст. 513-514 ЦК України.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на:

- відсутність між сторонами правочину, на підставі якого могла б виникнути відповідна вимога про сплату спірних коштів;

- відсутність у відповідача-1 на момент укладення спірного Договору права вимагати оплати відповідної суми;

- фактичне змінення спірним Договором стягувача за судовим рішенням.

- відповідачами не дотримано нотаріальної форми укладення Договору.

Факт порушення свого права позивач обґрунтував виникненням обовязку оплатити суму 8 054 502,12 грн. на користь нового кредитора без відповідних правових підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема , договори та інші правочини (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; право чин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте в даному випадку предметом Договору є не сам борг позивача, що виник на підставі договору між ним та первісним кредитором, а право цього кредитора вимагати компенсацію вартості майна, що виникло через обовязок повернути це майно.

Отже предметом спірного Договору є передання права вимоги не за рішенням суду або договором купівлі-продажу, а внаслідок розірвання відповідного договору та обовязку повернути майно.

Це вбачається з самого предмету спірного Договору та змісту рішення суду по справі № 905/1290/16, в частині, що залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.01.2017, якими підтверджено спірне право вимоги до позивача щодо повернення грошових коштів, що були сплачені відповідачем-1 за обєкт приватизації в сумі 3 868 780,80 грн.

Проте самі по собі зазначені судові рішення підставами до укладення спірного Договору не є.

Проте на їх підставі сторонами внесено зміни до спірного Договору шляхом укладення додаткової угоди до Договору від 20.01.2017 в частині коригування розміру суми, право вимоги на яку передається, з суми "8 054 502,12 грн." на суму "3 868 780,80 грн.".

Отже доводи позивача щодо недійсності спірного Договору у звязку з тим, що він укладений на підставі Договору купівлі-продажу є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

За вищенаведених підстав, суд першої інстанції також дійшов хибного висновку, що сторони фактично замінили стягувача за рішенням суду, що не відповідає змісту спірного Договору.

Щодо недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення Договору, то оскільки підставою виникнення вимоги, що передається за спірним Договором, не є договір купівлі-продажу, то й дотримання відповідної форми його укладення не є обовязковим.

Інші доводи позивача щодо невідповідності зазначеного Договору вимогам закону в момент його укладення також є безпідставними за вищенаведених підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спірний Договір відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки підстав до визнання його недійсним не встановлено, право або законні інтереси позивача спірний Договір не порушує.

Судова колегія відмовляє у задоволенні заяв відповідача про припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору через внесення сторонами змін до спірного Договору в частині зміни суми Договору з метою приведення правочину у відповідність з законом, оскільки предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору на момент його укладення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017 у справі № 905/3166/16 підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи.

По справі слід прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача, стягнувши з останнього на користь позивача судовий збір за подання за подання апеляційної скарги у сумі 1 515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс", м. Маріуполь Донецької області задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017 у справі № 905/3166/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області про визнання договору про відступлення права вимоги від 17.10.2016 недійсним відмовити.

Стягнути з Департаменту міського майна Маріупольської міської ради (87555, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 25, ) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Будівельників, 54/1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 515,80 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3