ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р.Справа № 5/191/10 (5/191/10-15)
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: В.В. Лашина

суддів: Л.В. Лавриненко

І.Г.Філінюка

При секретарі А.В. Безпалюку

За участю представників учасників провадження:

Від прокуратури - Коломійчук І.О.

ОСОБА_3 - особисто

Інші представники учасників провадження в судове засідання не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу гр.. ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області

від 29.05.2017

у справі № 5/191/10 (5/191/10-15)

кредитор ОСОБА_3

банкрут Приватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод"

про визнання кредиторських вимог

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.10.2010 р. за заявою Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод» було порушено провадження у справі про банкрутство приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод» (в подальшому за текстом - ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод») за загальними підставами, передбаченими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.11.2010 р. введено процедуру розпорядження майном боржника.

13 листопада 2012 року господарським судом введено процедуру санації.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 р. боржника визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Протасову О.М. (повноваження якої 11 травня 2017 року господарським судом достроково припинені та новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бутенка О.О.).

26 січня 2017 року ОСОБА_3 (у наступному - ОСОБА_3.) звернувся до суду із заявою, в якій просить, з урахуванням розрахунку від 06.03.2017 р. та уточнень від 11.05.2017 р., визнати та стягнути його вимоги до банкрута у сумі 467,79 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 року по червень 2014 року включно, визнати та стягнути кредиторські вимоги у сумі 92374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 р. по 11.05.2017 р. та зобов'язати ліквідатора банкрута включити ці вимоги до 1-ї черги реєстру кредиторських вимог до банкрута на підставі ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року (суддя Ткаченко О.В.) визнані кредиторські вимоги ОСОБА_3 до банкрута у сумі 467,79 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 року по червень 2014 року та зобов'язано ліквідатора Бутенка О.О. включити ці вимоги до 1-ої черги реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод». В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цією ухвалою, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить її скасувати в повному обсязі та постановити судове рішення, яким задовольнити його заяву, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки судом не враховані положення ст. ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 2, 30, 47 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю та ст. ст. 41, 45 Закону про банкрутство та залишено поза увагою те, що за весь час незаконної затримки виплати заробітної плати банкрутом не було здійснено дій для відновлення гарантованих Конституцією прав. При цьому, скаржник зазначає, що зобов'язання виникли саме до визнання ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» банкрутом.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокуратура Миколаївської області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необгрунтовану та залишити оскаржувану ухвалу господарського суду без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Це фактично компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Враховуючи роз'яснення, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу, Верховний Суд України в постанові від 04.02.2015 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23.09.2014 року, прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 р. № 6-159цс13, від 02.07.2014 р. № 6-76цс14.

Згідно до правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року у справі № 6-15цс13, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним розрахунку.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що згідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.04.2014 р. скасований наказ № 242к від 11.12.2013 р. про звільнення ОСОБА_3 за скороченням штату, останнього поновлено на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду з 16 грудня 2013 року. З ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» на користь кредитора стягнуто 11296,78 грн. заробітної плати та 13878,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 р. визнані грошові вимоги ОСОБА_3 у сумі 26174,98 грн., у тому числі: заборгованості по заробітній платі - 11296,78 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу - 13878,20 грн., відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

05 серпня 2014 року господарським судом Миколаївської області визнані грошові вимоги названого кредитора в сумі 25059,90 грн., у тому числі: заборгованість по заробітній платі за період роботи з 23.04.2014 р. по 23.06.2014 р. - 7982,13 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2014 р. по 23.04.2014 р. - 4285,89 грн., компенсацію за 14 днів планової відпустки - 2865,38 грн., вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати - 4400,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку - 5526,09 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 р. ухвалу господарського суду Миколаївської області від 26.11.2014 р. змінено та викладено в наступній редакції: «Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_3 до банкрута в сумі 12892,21 грн. відшкодування середнього заробітку за час затримки заробітної плати, зобов'язати ліквідатора включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» до 1 черги кредиторських вимог. У задоволені заяви про стягнення 6134,14 грн. матеріальної шкоди на підставі ст. 625 ЦК України - відмовити».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2015 р., було змінено ухвалу господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 р. та визнані кредиторські вимоги ОСОБА_3 до банкрута на загальну суму 41180,67 грн., з яких 35449,91 грн. середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі за період з 23.06.2014 р. по 12.03.2015 р., та 5730,76 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу після звільнення та поновлення на роботі. Згадані вимоги включені до реєстру вимог кредиторів у першу чергу задоволення.

За наказом № 01-к від 23.06.2014 р. ОСОБА_3 був звільнений з 23 червня 2014 року згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з банкрутством ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод». Таке звільнення оскаржене не було. Розрахунок з кредитором здійснений не був.

Відмовляючи у визнанні кредиторських вимог ОСОБА_3 у сумі 92374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 р. по 11.05.2017 р., місцевий господарський суд виходив з того, що за приписами ст. ст. 116, 117 КЗпП України період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку становить з дати звільнення працівника по день фактичного розрахунку, який був проведений 13 березня 2015 року.

Дійсно, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 р. та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р. у даній справі, залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 17 листопада 2015 року, встановлено, що днем фактичної виплати належних ОСОБА_3 сум є 13 березня 2015 року, коли ліквідатором банкрута було виплачено заборгованість, яка повинна була виплачуватися на день його звільнення. Таким чином, період затримки виплати заборгованості по заробітній платі звільненому працівникові слід вважати з 23.06.2014 р. по 12.03.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас, у січні 2017 року ОСОБА_3 з'ясував, що ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» не проводилася компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати з серпня 2013 року по червень 2014 року на загальну суму 467,79 грн., зазначені суми не сплачені при звільнені. Відтак, кредитор вважає, що банкрутом порушено вимоги трудового законодавства та нараховує середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 р. по 11.05.2017 р.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» унормовано, що до заробітної плати включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Згідно із п. 2.2, 2.2.7, 2.2.8 наказу Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5 «Про затвердження інструкції зі статистики заробітної плати» фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати, зокрема входять: суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Положенням статті 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Механізм нарахування сум компенсації визначено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

У відповідності до Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

За приписами названого Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Розрахунок сум компенсації на підставі даних індексів споживчих цін зроблений ОСОБА_3 та перевірений господарським судом.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно були задоволені вимоги ОСОБА_3 щодо визнання кредиторських вимог у вигляді компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати з серпня 2013 року по червень 2014 року на загальну суму 467,79 грн., а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали у цій частині не вбачається.

Також судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у визнанні кредиторських вимог ОСОБА_3 у сумі 92374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 р. по 11.05.2017 р.

Слід зазначити, що завданням правосуддя є справедливий розгляд справи. Це закріплено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (постанова Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 205/4041/14-ц).

Розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 92 374,37 грн. кредитор розраховує, виходячи з наявності порушення щодо несплати 467,79 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Проте, такі вимоги є явно не співрозмірними з сумою компенсації, а їх визнання призведе до порушення балансу інтересів кредиторів та банкрута.

За таких обставин, судова колегія вважає, що належних правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали господарського суду Миколаївської області не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.05.2017 р. у справі № 5/191/10 (5/191/10-15)(про розгляд вимог ОСОБА_3.) - без змін.

Головуючий суддя: В.В. Лашин

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя І.Г. Філінюк