ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 липня 2017 р. Справа № 918/385/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери"

до відповідача ОСОБА_2 підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України"

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в сумі 72409 грн. 56 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з"явився.

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" (надалі Позивач або Товариство або Юридична компанія) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (надалі Відповідач або Облавтодор) в якому просить стягнути з останнього інфляційні втрати в розмірі 48 507 (сорок вісім тисяч п ятсот сім) грн. 62 коп. та 3% річних в розмірі 9 682 (дев ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 00 коп., за період з 02.08.2016 року по 31.05.2017 року.

Позовні вимоги обгрунтовує наступним.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.04.2017 року у справі №918/842/16 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу №03/13М від 18.04.2013 p., інфляційних втрат та 3% річних за період з 19.07.2013 р. по 01.08.2016 р..

11.05.2017 року на виконання рішення Господарського суду Рівненської області видано наказ від 24.04.2017 р., який було предявлено Позивачем до виконання.

21.12.2016 р. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі №918/858/16 апеляційну скаргу ТОВ «МЮК «ОСОБА_1 і партнери» на рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 року задоволено частково, та стягнуто з Відповідача заборгованість за Договором купівлі-продажу, що укладений у спрощений спосіб, в повному обсязі, інфляційні втрати, 3% річних, судовий збір та судові витрати, які повязані із оплатою послуг адвоката.

На виконання вказаної постанови суду апеляційної інстанції 05.01.2017 р. Господарським судом Рівненської області видано накази, які були предявлені до виконання Позивачем.

Постановою від 18.05.2017 р. у справі №918/858/16 Вищий господарський суд України задовольнив частково касаційну скаргу ТОВ «МЮК «ОСОБА_1 і партнери», стягнув на користь останнього з Відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 04.08.2013р. по 04.08.2016 р..

Станом на дату звернення з позовною заявою до суду, ні рішення Господарського суду Рівненської області від 24.04.2017 р. у справі №918/842/16, ні постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 р. у справі №918/858/16, Відповідач не виконав.

До винесення рішення зі спору Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просить додатково стягнути з Відповідача 3% річних у сумі 1382,00 грн., інфляційні втрати у сумі 12837,94 грн. за період з 31.05.2017 року по 13.07.2017 року. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач у судові засідання 20.06.2017 року, 18.07.2017 року не з"явився, відзиву на позов не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №33 2.

Керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, заслухавши представника позивача, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.04.2017 року у справі №918/842/16 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу №03/13М від 18.04.2013 p., інфляційних втрат та 3% річних за період з 19.07.2013 р. по 01.08.2016 р..

11.05.2017 року на виконання рішення Господарського суду Рівненської області видано наказ від 24.04.2017 р., який було предявлено Позивачем до виконання.

21.12.2016 р. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі №918/858/16 апеляційну скаргу ТОВ «МЮК «ОСОБА_1 і партнери» на рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 року задоволено частково, та стягнуто з Відповідача заборгованість за Договором купівлі-продажу, що укладений у спрощений спосіб, в повному обсязі, інфляційні втрати, 3% річних, судовий збір та судові витрати, які повязані із оплатою послуг адвоката.

На виконання вказаної постанови суду апеляційної інстанції 05.01.2017 р. Господарським судом Рівненської області видано накази, які були предявлені до виконання Позивачем.

Постановою від 18.05.2017 р. у справі №918/858/16 Вищий господарський суд України задовольнив частково касаційну скаргу ТОВ «МЮК «ОСОБА_1 і партнери», стягнув на користь останнього з Відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 04.08.2013р. по 04.08.2016 р..

Відповідно до ч.1,2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Прострочення Відповідача у виконанні зобов"язань за Договором купівлі-продажу №03/13СМ від 18.04.2013 року та за Договором купівлі-продажу, що укладений у спрощений спосіб, встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 24.04.2017 року, Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року, Постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 року.

Відтак, на підставі статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 11064,00 грн. за період з 02.08.2016 р. по 13.07.2017 р. та інфляційні втрати у сумі 61 345,56 грн. за період з 02.08.16р. по 13.07.2017р..

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши розрахунок заявлених вимог за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір інфляційних втрат становить 60478 грн. 01 коп., при заявленому - 61345 грн. 56 коп.; 3% річних становить - 11082,14 грн., при заявленому - 11 064,00 грн..

Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому бере до уваги розраховану позивачем суму 3% річних у розмірі - 11064,00 грн.. грн..

Що стосується розміру інфляційних втрат, суд здійснивши перерахунок, встановив, що розрахунок інфляційних втрат за період з 02.08.2016 року по 31.05.2017 року становить 54221,59 грн., при заявленому 48507,62 грн..Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому бере до уваги розраховану позивачем суму інфляційних втрат 48507,62 грн. та приймає даний розрахунок до розгляду.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який поданий у заяві про збільшення позовних вимог у сумі 12 837,94 грн. за період з 31.05.2017 року по 13.07.2017 року, встановив, що він є арифметично не вірний, а саме: розмір інфляційних втрат за період з 01.06.2017 року по 13.07.2017 року становить 6256,42 грн., при заявленому 12837,94 грн.. Крім того, Позивач у заяві про збільшення розміру позовних вимог зазначив період нарахування з 31.05.2017 року, який вже був врахований у розрахунку до позовної заяви.

Розрахунок інфляційних втрат за зазначений період складає:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.06.2017 - 13.07..201.0164672.42296698.62
01.06.2017 - 13.07.201799000.001.0161584.00100584.00
6256,42

Таким чином, судом встановлено, що до задоволення підлягають інфляційні втрати у сумі 54764,04 грн. за період з 02.08.2016 року по 13.07.2017 року, а в задоволенні 6581 грн.52 коп. слід відмовити.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 3% річних у розмірі 11064,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 54764,04 грн.(за період з 02.08.2016 року по 13.07.2017 року) є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до суми задоволених вимог.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

(, вул. Остафова, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» (; вул. Ш. Руставелі, буд. 27, оф. 17, м. Київ, 01033) інфляційні втрати в розмірі 54764 (п"ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 04 коп. та 3% річних в розмірі 11064 (одинадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 00 коп.,1454,57 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2017 року.

Суддя Марач В.В.