ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 916/2154/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівГрека Б.М., Палія В.В.
розглянувши матеріали касаційних скарг: за участю представників : Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінг" і Спортивно-мисливського приватного підприємства "Олимп" від скаржника: Глазов О.В. від позивача 1: не з`явились від позивача 2: Коваль В.П., ОСОБА_1 від позивача 3: не з`явились від відповідача 1: не з`явились від відповідача 2: не з`явились від відповідача 3: не з`явились від третіх осіб на стороні позивача: Ачканова Г.А. від третьої особи на стороні відповідача 1: Глазов О.В. від прокуратури: Шекшеєва В.С.
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2016 року
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року
у справі№ 916/2154/16
за позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси
до1. Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області; 2. Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; 3. Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: 1. ОСОБА_2 ; 2. ОСОБА_3 ; 3. ОСОБА_4
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортінг"
провизнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Перший заступник військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі позивач 1), Міністерства оборони України (далі позивач 2), Квартирно експлуатаційного відділу м. Одеси (далі позивач 3) звернувся до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (далі відповідач 1) з позовом про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 26.02.2003 № 126 "Про визнання права власності на будівлі та споруди стрілецького стенду";

- визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, будівлі та споруди стрілецького стенду, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 02.04.2003 Південній регіональній організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.08.2016 року порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: - Громадську організацію Військово мисливське товариство Південь і Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортінг" (далі третя особа) та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.09.2016 року залучено до участі у справі іншого відповідача Новодолинську сільську раду Овідіопольського району Одеської області (далі відповідач 2).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.10.2016 року змінено процесуальний статус Громадської організації Військово мисливське товариство Південь з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на відповідача (далі відповідач 3), яким подано заяву про застосування позовної давності (т.2 а.с 180-185).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2016 року позов задоволено повністю.

Під час розгляду справи апеляційним господарським судом ухвалою від 15.03.2017 року, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року апеляційні скарги відповідача 3 і третьої особи залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку про те, що комплекс будівель та споруд стрілецького стенду, що розташований в с. Нова Долина, Овідіопольського району Одеської області, будівлі та споруди якого були побудовані у період з 1970-1986 р.р. є державною власністю. Будь-яких рішень щодо відчуження державного (військового) нерухомого майна стрілецького стенду Військово-мисливського товариства Одеського військового округу Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України не приймалося, а тому розпорядження зазначеним нерухомим майном було здійснено Овідіопольською райдержадміністрацією Одеської області 26.02.2003 з перевищенням повноважень.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ТОВ "Спортінг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і постанову та прийняти рішення про відмову в задоволенні позову.

В своїй касаційній скарзі третя особа зазначає, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень, господарськими судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі. Третя особа звертає увагу на те, що спірне майно не належить до державної власності, а матеріалами справи підтверджується набуття нею права власності на спірне майно на законних підставах шляхом укладення з Південною регіональною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України договору купівлі-продажу від 21.05.2003 року (т.1 а.с 25). Скаржник вважає, що у даній справі сплив строк позовної давності, проте судами зазначене не взято до уваги. Також господарськими судами необґрунтовано відхилено клопотання третьої особи (т.1 а.с.41-47) щодо наявності підстав для припинення провадження у справі.

До Вищого господарського суду України також звернулося з касаційною скаргою Спортивно-мисливське приватне підприємство "Олимп" на рішення та постанову у даній справі, яке вважає, що суд вирішив питання про його права та обов`язки щодо спірного майна, а саме: нежитлові будівлі, будівлі та споруди стрілецького стенду, розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Крупської 2-д та просить скасувати судові рішення, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги підприємство зазначило про те, що 27.02.2015 року між Спортивно-мисливським приватним підприємством "Олимп" (іпотекодержатель) та ТОВ "Спортінг" (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки (т.5 а.с 21-23), предметом якого є будівлі та споруди стрілецького стенду, які належать на праві власності іпотекодавцю та розташовані за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Нова Долина, вул. Крупської, 2-д.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників позивача, третіх осіб, СМПТ "Олімп" та прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги не підлягють задоволенню виходячи з наступного.

26.02.2003 року головою Овідіопольської райдерждміністрації Одеської області було прийнято розпорядження № 126 "Про визнання права власності на будівлі та споруди стрілецького стенду" (далі розпорядження) (т.1 а.с. 21), яким визнано право власності за Південною регіональною організацією товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України на будівлі та споруди стрілецького стенду, які перебувають на балансі вказаного товариства і знаходяться в с. Нова Долина Овідіопольського району, згідно переліку, що є додатком до розпорядження (т.1 а.с. 22), а саме: адмінбудівля загальною площею 329,5 м2, (літ. А,а,а-1); вбиральня загальною площею 4,80 м2 (літ.В); генераторна загальною площею 33,50 м2 (літ.Г); готель загальною площею 168,60 м2 (літ.Д); спортзал загальною площею 170,90 м2 (літ.Е); готель загальною площею 168,60 м2 (літ.Ж); санвузол загальною площею 3,70 м2 (літ.З); готель загальною площею 590,60 м2 (літ. Л,л,л, Щ,щ,щ); будівля охорони загальною площею 13,10 м2 (літ.О); складське приміщення загальною площею 374,00 м2 (літ.П); майстерня загальною площею 290,00 м2 (літ.Р); бойлерна загальною площею 18,20 м2 (літ. С); побутові приміщення загальною площею 30,00 м2 (літ.Т.т); спорудження у кількості 21 шт. (літ.1-21).

Пунктом 2 розпорядження Овідіопольське РБТІ зобов`язано підготувати правоустановчі документи на вищевказані будівлі та споруди стрілецького стенду згідно чинного законодавства.

02.04.2003 року на підставі вищезазначеного розпорядження виконкомом Новодолинської сільської ради видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно (далі Свідоцтво) (т.1 а.с. 23).

Предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування акта органу місцевого самоврядування, що стосуються набуття права власності на зазначені вище об`єкти та недійсним Свідоцтва, виданого 02.04.2003 Південній регіональній організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.

Заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог, відповідач 3, зокрема, посилається на те, що у даному випадку було пропущено строк позовної давності.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Як вбачається з листа Міністерства юстиції України від 28.04.2016 року № 15041/3320-0-4-16/9 (т.1 а.с.33) про порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів Кабінет Міністрів України дізнався лише у 2016 році, і за дорученням Уряду від 29.03.2016р. № 4833/0/2-16 питання щодо можливості пред`явлення судового позову про визнання незаконним та скасування розпорядження в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України було опрацьовано та повідомлено Міністерство юстиції України про підтримку позиції військової прокуратури південного регіону України.

Враховуючи викладене, слід вважати, що прокурором не було пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Верховної Ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 року № 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України (№1540-ХІІ від 10.09.1991р.) майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Згідно з п.п. 1, 3 постанови Верховної ради України від 04.02.1994р. №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є державною власністю.

Як встановлено господарськими судами, будівлі та споруди стрілецького стенду, розташовані в с. Нова Долина Овідіопольського району Одеської області, були побудовані у період з 1970- 1986 р.р., та являлись майновим комплексом громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України.

Згідно Розподільчого акту від 03.02.1994 (т.2 а.с.102-103) майно, в тому числі і стрілецькі стенди було передане Товариству військових мисливців та рибалок України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995р. № 18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" (т.1 а.с. 86), прийнятою на виконання постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 р. "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, на міністерства покладено повноваження органів управління цим майном згідно з додатком. При цьому, міністерства, зазначені у додатку мали прийняти до 15.01.1995 р. до сфери управління майно згідно з порядком, передбаченим постановою Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. № 285 "Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків і споруд" (т.3 а.с.223-232), з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. Зокрема, на Міністерство оборони України покладено управління майном підприємств, організацій та об`єктів Міноборони колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР: виробниче мисливсько-риболовецьке об`єднання, 16 мисливських та 2 риболовецьких господарства, 3 будинки мисливця-рибалки, 3 магазини, 2 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Київського військового округу; 14 мисливських господарств, будинок мисливця-рибалки, магазин, 5 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Прикарпатського військового округу; 7 мисливських господарств, 7 будинків мисливця-рибалки, туристична база, 3 магазини, 3 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Одеського військового округу.

Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України звернулось до Вищого арбітражного суду України з позовною заявою до Кабінету Міністрів України про визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995р. № 18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР в частині покладання на Міністерство оборони України функцій з управління майном підприємств, організацій та майном колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР. Постановою Президії Вищого арбітражного суду України від 21.07.2000 р. у позові відмовлено.

Згідно Наказу голови Центральної ради товариства військових мисливців та рибалок України від 27 жовтня 2000р. № 80 "Про проведення інвентаризації та передачу майна" (т.1 а.с.27) заступника голови Центральної Ради, голів регіональних міських рад, керівників підприємств товариств військових мисливців і рибалок Збройних Сил України зобов`язано до 15.12.2000 року здійснити звірку актів інвентаризації та передати майно, що перелічене в Переліку майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, управління яких покладається на міністерства в додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995р. № 18 до сфери управління Міністерства оборони України.

Наказом начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 25.12.2000 р. № 86 (т.1 а.с.28) на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995р. № 18, постанови Президії Вищого арбітражного суду України від 21.07.2000 р., розпорядження начальника розквартирування військ і капітального будівництва Збройних Сил начальника Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Збройних Сил України від 25.10.2000 р. №12р, наказу начальника Головного КЕУ Міністерства оборони України від 31.10.2000 р. №137, у зв`язку із проведенням інвентаризації майна товариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України, яке розташоване на території Південного військового округу, наказано взяти на облік Одеській КЕЧ району, зокрема, стрілецький стенд (7-й км Овідіопольської дороги).

Постановою Верховного Суду України від 18.11.2003 року у справі №18/235 (т.1 а.с.29-32) залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2002 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2003р., якими зобов`язано Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України повернути на користь Міністерства оборони України майно, а саме: виробниче мисливсько-риболовецьке об`єднання, 16 мисливських та 2 риболовецьких господарства, 3 будинки мисливця-рибалки, 3 магазини, 2 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Київського військового округу; 14 мисливських господарств, будинок мисливця-рибалки, магазин, 5 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Прикарпатського військового округу; 7 мисливських господарств, 7 будинків мисливця-рибалки, туристична база, 3 магазини, 3 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Одеського військового округу.

У зазначеній постанові Верховного Суду України також встановлено, що з урахуванням постанови Верховної Ради України від 04.02.1994р. №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" і постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995р. №18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" саме на Міністерство оборони України тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, покладено повноваження органу управління спірним майном.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 2 зазначеного Закону вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 3 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 р. № 1282 (далі Порядок), військові містечка, інше нерухоме і рухоме військове майно (крім усіх видів озброєння, бойової техніки та боєприпасів), яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил і не планується до використання за призначенням, можуть передаватися безоплатно у комунальну власність у разі невключення до відповідного переліку військового майна, яке підлягає відчуженню.

Відповідно до п. 4 Порядку передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України щодо об`єктів: військові містечка, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил і не плануються до використання за цільовим призначенням; нерухоме майно (будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, приміщення, інше нерухоме майно); та за рішенням Міноборони щодо іншого окремого індивідуально визначеного (рухоме) майна.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що військове майно втрачає статус військового з дня затвердження акта про його приймання-передачу, крім випадків, коли воно передано до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, будь-яких рішень щодо відчуження державного (військового) нерухомого майна - стрілецького стенду військово-мисливського товариства Одеського військового округу Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України не приймалося.

Таким чином, комплекс будівель та споруд стрілецького стенду, розташований в с. Нова Долина, Овідіопольського району Одеської області, є державною власністю, розпорядження якими було здійснено Овідіопольською райдержадміністрацією Одеської області 26.02.2003 року з перевищенням своїх повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарських судів про задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації Одеської області від 26.02.2003р. №126 "Про визнання права власності на будівлі та споруди стрілецького стенду".

Оскільки оспорюване розпорядження видано з перевищенням повноважень, судова колегія також погоджується з висновками судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, будівлі та споруди стрілецького стенду, що розташовані за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Нова Долина, вул. Крупської, 2-д, виданого 02.04.2003 виконкомом Новодолинської сільської ради Південній регіональній організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.

Твердження третьої особи про необхідність припинення провадження у даній справі відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, господарські суди обґрунтовано визнали безпідставними, оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2013 року у справі № 916/2164/13 (т.1 а.с.48-50) має інший суб`єктний склад сторін, в той час, як для застосування п.2 ч.1 ст.80 ГПК України необхідна наявність трьох ознак: однаковий склад сторін, один і той же предмет спору, одні і ті ж підстави позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі Спортивно-мисливського приватного підприємства "Олимп", до уваги не приймаються, оскільки даний спір стосується взаємовідносин між позивачами та відповідачами щодо права власності на державне майно.

За таких обставин, касаційні скарги задоволенню не підлягають, рішення та постанова, прийняті у даній справі, повинні бути залишені без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінг" і Спортивно-мисливського приватного підприємства "Олимп" відмовити.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року прийняті у справі № 916/2154/16 залишити без змін.

Головуючий С.В.Бондар

Судді Б.М.Грек

В.В.Палій