ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 910/24021/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Палія В.В., Селіваненка В.П.
за участю представників сторінвід позивача - Давиденко О.Л., від відповідача - Чубук Е.А.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський радіозавод"
на постанову від Київського апеляційного господарського суду 19.04.2017
та на рішення від Господарського суду міста Києва 16.02.2017
у справі№ 910/24021/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Правочін"
доПублічного акціонерного товариства "Київський радіозавод"
простягнення 122 808, 52 грн
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Правочін" (далі - ТОВ "Правочін") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київський радіозавод" (далі - ПАТ "Київський радіозавод") про стягнення 122 808,52 грн, з яких 98 219,21 грн основного боргу, 16 366,30 грн пені, 6 119,41 грн інфляційних втрат та 2 103,60 - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2016 порушено провадження у справі №910/24021/16 за позовом ТОВ "Правочін" до ПАТ "Київський радіозавод" про стягнення 122 808,52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) від 16.02.2017 позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Київський радіозавод" на користь ТОВ "Правочін" 95 162,16 грн основного боргу, 14 758,84 грн пені, 6119,41 грн. інфляційних втрат, 1 740,02 грн - 3% річних та 1 766,70 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Гончаров С.А. - головуючий суддя, судді Тищенко А.І., Куксов В.В.) від 19.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 та рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2017, ПАТ "Київський радіозавод" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 8 ЦК України, ст. 232 ГК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.07.2017.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.12.2005 року між ТОВ "Правочін" (виконавець) та ПАТ "Київський радіозавод" (власник) було укладено договір по наданню послуг з організації та виконанню контрольно-пропускного режиму на промисловому майданчику ВАТ "Київський радіозавод" № 4/12-05, відповідно до умов якого власник доручає виконавцю організувати та здійснювати контрольно-пропускний режим на КПП, що належить ВаТ "Київський радіозавод" за адресою: вул. Бориспільська, 9 (прохідна) та по вул. Вереснева (в'їздні ворота) згідно діючого положення № 700/220-КПР.

Згідно з п. 3.1 договору вартість послуг визначається рахунком-фактури, що подається виконавцем замовнику наприкінці кожного місяця.

Оплата за виконання контрольно-пропускного режиму здійснюється щомісячно платіжним дорученням власника до 10 числа наступного місяця після підписання акту виконання робіт (п.3.2 договору).

Додатковою угодою № 21 від 28.02.2014 доповнено розділ 3 договору та визначено, що вартість наданих послуг пропускного режиму з 01.03.2014 року без урахування індексу інфляції складає 4720,95 грн.

Додатковою угодою № 28 від 27.04.2016 року сторони дійшли згоди щодо проведення додаткових заходів, вартість яких визначено в розмірі 10584,00 грн., які мають бути сплачені шляхом 100% передоплати.

В пункті 7.2 договору сторони передбачили, що при розірванні достроково договору за ініціативою власника, власник зобов'язується повідомити охорону не пізніше ніж за три місяці та відшкодувати виконавцю пов'язані з цим витрати, згідно вимог КЗпП України.

ПАТ "Київський радіозавод" листом № 700/216 від 07.06.2016 року повідомило ТОВ "Правочін" про розірвання договору.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правові вимоги ТОВ "Правочін" до ПАТ "Київський радіозавод" про стягнення 98 219,21 грн основного боргу, 16 366,30 грн пені, 6 119,41 грн інфляційних втрат та 2 103,60 - 3% річних, які обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором по наданню послуг з організації та виконанню контрольно-пропускного режиму на промисловому майданчику ВАТ "Київський радіозавод" № 4/12-05 від 30.12.2005 року щодо оплати вартості наданих у період з березня 2015 року по вересень 2016 року охоронних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що акти здачі-прийняття закінченої роботи (етапу) за період березень 2015 по серпень 2016 та рахунки за відповідні місяці були направлені ТОВ "Правочін" ПАТ "Київський радіозавод" рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладень у цінний лист та поштовими квитанціями.

Акт № 9 за вересень 2015 року вручено відповідачу 24.09.2015 року про що свідчить штамп вхідної кореспонденції відповідача та зареєстрований останнім за № 434.

Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій зазначені акти не підписані ПАТ "Київський радіозавод" і не повернуті ТОВ "Правочін".

Акт здачі-прийняття закінченої роботи (етапу) згідно з додатковою угодою № 28 від 27.04.2016 року на суму 10584,00 грн. підписаний та скріплений печатками обох сторін.

З огляду на те, що відповідачем доказів в підтвердження не надання позивачем послуг за договором не подано та не подано доказів того, що відповідач отримавши зазначені вище акти надавав позивачу обґрунтовані відмови або зауваження щодо якості наданих послуг, місцевий господарський суд, застосувавши відповідно до ст. 8 ЦК України до спірних правовідносин аналогію закону, зокрема положення ст. 882 ЦК України, дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що послуги за спірний період на суму 95 162,16 грн. є такими, що надані позивачем та прийняті відповідачем без зауважень, а відповідно мають бути оплачені.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (Аналогічні положення містяться в ст. 193 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в порушення взятих на себе зобов'язань за договором ПАТ "Київський радіозавод" не оплатило вартість наданих ТОВ "Правочін" у період з березня 2015 року по вересень 2016 року охоронних послуг, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка за розрахунками суду першої інстанції, становить 95162,16 грн.

З урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих позивачем послуг в розмірі 95 162,16 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Враховуючи, що при укладенні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за надані послуги та позивачем при зверненні до суду при здійсненні розрахунку пені застосовано подвійну облікову ставку НБУ, суди попередніх інстанцій встановивши неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, перевіривши розрахунок пені, дійшли обгрунтованого висновку, про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 14758,84 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій, здійснивши власний перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат за спірний період та встановивши, що розрахунок позивача здійснений із порушенням норм чинного законодавства, дійшли обгрунтованого висновку, що до стягнення з відповідача за порушенням ним грошових зобов'язань за договором підлягають 6 119,41 грн інфляційних втрат та 1740,02 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи ПАТ "Київський радіозавод" викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський радіозавод" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/24021/16 - без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Палій В.В.

Селіваненко В.П.