ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 липня 2017 р. Справа № 902/426/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕДНА-АГРО»

(вул. Соборна, 3, м. Монастирище, Черкаська область, 19100)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МИР»

(вул. Центральна, буд. 1А, с. Слобода-Межирівська, Жмеринський район, Вінницька область, 231220)

про стягнення 109012,19 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МИР» 109 015, 19грн. заборгованості та штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про поворотну фінансову допомогу № 08/06-2016 від 08.06.2016р. в частині повернення фінансової допомоги.

Ухвалою суду від 12.05.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/426/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017 р. та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 06.06.2017р. розгляд справи відкладено на 04.07.2017р. у звязку з невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 12.05.2017р.

На визначену судом дату представник позивача не заявився. У клопотанні № 39/А/Б/С від 07.06.2017р. останній клопоче про розгляд справи 04.07.2017р. за наявними у справі матеріалами, без участі представника позивача ОСОБА_1 Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач правом участі в судовому засіданні також не скористався. Про причини неявки суду не повідомив. При цьому суд зважає, що відповідач завчасно та належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, оскільки ухвала про порушення провадження у справі від 12.05.2017р. отримана останнім 17.05.2017р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 3177 від 24.05.2017р.

Суд констатує, що відповідачем не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2015р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «МИР» (відповідач, за договором Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (позивач, за договором Позикодавець) укладено договір № 08/06-2016 про поворотну фінансову допомогу, згідно якого позивач передає у власність відповідача кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 цього договору (надалі - "поворотна фінансова допомога"), а відповідач зобов'язується повернути поворотну фінансову допомогу у визначений цим договором строк (п.1.1Договору)

Згідно п.1.3 Договору, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платникові податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами та є обов'язковою до повернення. (Згідно з п.14.1.257 Податкового кодексу України).

Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України та становить 100 000,00 грн. на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. (п.2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору, за цим Договором проценти не нараховуються та не сплачуються.

Поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника або у готівковому порядку шляхом внесення коштів в касу товариства. (п. 3.1. Договору)

Поворотна фінансова допомога вважається наданою Позичальнику при її зарахуванні на поточний рахунок або в касу Позичальника. (п. 3.2. Договору)

Строк повернення поворотної фінансової допомоги розпочинається з часу набрання чинності цим Договором (підписання Сторонами даного Договору та перерахування коштів в рамках виконання даного Договору) і становить 4 (чотири) календарних місяці з правом пролонгації. (п. 4.1. Договору)

Строк, визначений у п. 4.1. цього Договору, може бути продовжений за домовленістю Сторін. (п. 4.2. Договору)

Після закінчення строку, встановленого у п. 4.1. цього Договору, Позичальник зобовязується протягом 1 календарного дня повернути поворотну фінансову допомогу у сумі 100 000,00 грн.. (п. 5.1. Договору)

Поворотна фінансова допомога повертається у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця та вважається повернутою Позикодавцю Позичальником з часу зарахування коштів на поточний рахунок Позикодавця у банківській установі, що його обслуговує, або в готівковому порядку шляхом внесення коштів Позичальником в касу Позикодавця. (п. 5.2. Договору)

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з часу підписання даного Договору Сторонами та фактичного надання поворотної фінансової допомоги Позичальнику, на умовах визначених даним Договором. (п. 8.1. Договору)

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення вчинене під час дії цього Договору (п.8.2 Договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 08/06-2016 про поворотну фінансову допомогу від 08.06.2016р. позивачем було перераховано відповідачу кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявною у матеріалах справи, належним чином засвідченою копію платіжного доручення № 3824 від 10.06.2016р. (а.с.20)

Виходячи з умов п.п. 4.1., 5.1. Договору та перерахування грошових коштів відповідачу 10.06.2016р., враховуючи положення ч.3 ст. 254 Цивільного кодексу України, останній зобовязаний був повернути позивачу грошові кошти поворотну фінансову допомогу в строк до 31.10.2016р.

За твердженням позивача, відповідач свої договірні зобов'язання щодо повернення наданої позивачем поворотної фінансової допомоги не виконав, у звязку з цим позивач звернувся до останнього з претензійною вимогою № 10/П/В/А від 10.01.2017р. в якій вимагав негайно сплатити суму поворотної фінансової допомоги та штрафні санкції, нараховані за прострочення виконання зобовязання. (а.с. 21,22) На доказ направлення претензійної вимоги позивач надав суду належним чином засвідчені копії фіскального чеку від 10.01.2017р. та опису вкладення в цінний лист від 10.01.2017р. (а.с. 23).

Як встановлено судом відповідач, в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення наданих позивачем коштів за Договором, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 100 000,00 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу коштів (поворотної фінансової допомоги) на суму 100 000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення коштів за договором № 08/06-2016 про поворотну фінансову допомогу від 08.06.2016р. та факту наявності заборгованості у розмірі 100 000,00 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача поворотної фінансової допомоги у розмірі 100 000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 1000,00 грн. штрафу, 6772,46 грн. індексу інфляції та 1239,73 грн. 3% річних .

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до п.7.2 Договору, при порушенні Позичальником строку повернення поворотної фінансової допомоги, вказаного у п. 4.1. цього Договору, він повинен сплатити на поточний рахунок Позичальника штраф у розмірі 1,0% грн. від загальної суми боргу.

Перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку розміру штрафу, суд дійшов висновку про його арифметичну правильність, відповідність вимогам умовам Договору. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції є правомірними, оскільки відповідають чинному законодавству.

Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків трьох відсотків річних та індексу інфляції, за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН», судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними. (розрахунки додаються) Відтак, зазначені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, в позовній заяві, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 9000,00 грн. - витрат на послуги адвокатського бюро.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За змістом ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2017р. між позивачем (за договором Замовник) та Адвокатським бюро «ДЕФІНІЦІЯ КУШНІРА» (за договором Виконавець) укладено договір № 10 про надання правничої допомоги та ведення справи в господарському суді. (надалі Договір) (а.с.33,34)

Згідно з предметом даного Договору Виконавець в особі Адвоката ОСОБА_1 зобовязується надати правничу допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Замовника в порядку на та умовах, визначених цим Договором, а Замовник зобовязується виплатити Виконавцю винагороду (гонорар), винагороду за результат та оплатити всі витрати Виконавця повязані з виконанням завдання Замовника відповідно до цього Договору.

Виконавець приймає на себе обовязки представляти права і законні інтереси Замовника в господарському суді, апеляційному господарському суді, згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України, у звязку із зверненням Замовника до СТОВ «МИР» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором про поворотну фінансову допомогу № 08/06-2016 від 08.06.2016р.

Відповідно до п. 3.2. Договору за надання юридичних послуг, передбачених даним Договором та ведення справи в судах Замовник сплачує Виконавцю винагороду (гонорар) в розмірі 9000 грн. (девять тисяч грн.) без ПДВ. Про виконання роботи та повний розрахунок сторони складають відповідний акт приймання-передачі робіт (та/або Звіт), який підписується уповноваженими представниками сторін.

Як свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 05.10.2016р. ОСОБА_1 є керівником Адвокатського бюро «ДЕФІНІЦІЯ КУШНІРА». (а.с. 36) Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України серія СА № 001563 від 22.02.2017р. адвокат ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро. (а.с. 40)

Відповідно до рахунку на оплату правничих послуг адвокатського бюро № 10 від 05.05.2017р. вартість послуг адвоката у справі становить 9000,00 грн. (а.с.38)

Факт надання послуг адвокатом ОСОБА_1 та проведення позивачем розрахунку за надані послуги підтверджується актом № 1 прийому-передачі виконаних робіт від 05.05.2017р. та платіжним дорученням № 3611 від 01.06.2017р. на суму 9000,00 грн. (а.с. 35,49)

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суд зважає, що факт представництва адвокатом ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі позовною заявою, письмовими заявами, наданими від імені позивача. Адвокат ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні від імені позивача, що зафіксовано у протоколі судового засідання по справі № 902/426/17 від 06.06.2017р..

З урахуванням розміру позовних вимог та незначної складності розрахунку, підготовлених адвокатами процесуальних документів, приймаючи до уваги чинний на час розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є розумним, отже підлягає стягненню з відповідача у розмірі 9000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МИР» (вул. Центральна, буд. 1А, с. Слобода-Межирівська, Жмеринський район, Вінницька область, 23122, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (вул. Соборна, буд. 3, м. Монастирище, Черкаська область, 19100, ) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. боргу за договором про поворотну фінансову допомогу; 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. штрафу; 6 772 (шість тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 46 коп. індексу інфляції; 1 239 (одну тисячу двісті тридцять девять) грн. 73 коп. три відсотки річних; 9 000 (девять тисяч) грн. 00 коп. витрат на послуги адвокатського бюро (адвоката) та 1 635 (одну тисячу шістсот тридцять пять) грн. 18 коп. - витрат зі сплати судового збору .

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 липня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Соборна, 3, м. Монастирище, Черкаська область, 19100)

3 - відповідачу (вул. Центральна, буд. 1А, с. Слобода-Межирівська, Жмеринський район, Вінницька область, 23122)