ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 липня 2017 року Справа № 909/560/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Корсак В.А. і Селіваненко В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора Львівської області (далі - Прокурор області), м. Львів,

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017

зі справи № 909/560/15

за позовом заступника прокурора м. Івано-Франківська (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ, державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", м. Бровари, Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі - Об'єднання), м. Івано-Франківськ,

до товариства з обмеженою відповідальністю "САМСОН-ІФ" (далі - Товариство), м. Івано-Франківськ,

про визнання недійсним договору від 25.10.2012 № 36 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, визнання за Івано-Франківським обласним державним об'єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості виключного права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг за свідоцтвом № 73383,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Прокурор звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості до Товариства про визнання недійсним договору від 25.10.2012 № 36 про передачу майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність та визнання за Об'єднанням виключного права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг за свідоцтвом № 73383.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2016 зі справи № 909/560/15 позов задоволено частково: визнано недійсним договір від 25.10.2012 про передачу майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, укладений між Об'єднанням та Товариством; в решті позову відмовлено. Стягнуто з Товариства в дохід Державного бюджету України 1378 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 909/560/15 рішення суду першої інстанції в даній справі скасовано в частині задоволення позову, прийнято у скасованій частині нове рішення про відмову в позові; в іншій частині рішення залишено без змін.

Прокурор області 05.05.2017 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 05.05.2017 № 05/2-618вих-17, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 у справі № 909/560/15 та залишити рішення суду першої інстанції в даній справі без змін.

У поданій касаційній скарзі Прокурором області викладені клопотання про відновлення строку для її подання та відстрочення сплати судового збору.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються, зокрема докази сплати судового збору.

19.07.2017 до Вищого господарського суду України надійшло клопотання Прокурора області від 24.05.2017 № 05/2-708вих17 про долучення платіжного доручення від 19.05.2017 № 856 про сплату судового збору в розмірі 1 920,00 грн. за подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 909/560/15.

У зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 22.05.2015 N 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015, внесено суттєві зміни до Закону № 3674, які полягають, зокрема у такому:

- у частині другій статті 4 Закону:

пункт 2, що регулює ставки судового збору за подання до господарського суду позовних заяв, інших заяв, скарг, видачу документів, викладено у новій редакції, якою визначено найменування документа та дії, за яку справляється судовий збір, і платника судового збору;

у підпунктах 4, 5, 6 пункту 2 змінено порядок обчислення ставок судового збору за подання апеляційних, касаційних скарг на рішення господарського суду та у справах про банкрутство, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами та заяв про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Такі ставки визначаються на підставі ставок, що підлягали сплаті при поданні позовних заяв, інших заяв і скарг;

- статтю 5 Закону викладено у новій редакції, згідно з якою позбавлено пільг щодо сплати судового збору зокрема органи прокуратури, державні органи та органи місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 у редакції, що діє з 01.09.2015, ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З позовом до суду Прокурор звернувся у травні 2015 року, відповідно, сума судового збору, яка підлягала сплаті визначалася у відповідності до приписів Закону № 3674 в редакції, що діяла на момент подачі позову -21.05.2015.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 (в редакції, що діяла на момент подачі позову) ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено: 1 розмір мінімальної заробітної плати (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році з 1 січня встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 218,00 гривень.

Водночас, ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду визначається в розмірі 120 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскаржуючи в касаційному порядку рішення суду попередньої інстанції зі справи, яка розглядалася за позовом, що містить дві вимоги немайнового характеру, Прокурор області мав сплатити судовий збір з касаційної скарги у розмірі 120 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме 2 923,20 грн. ((1 218,00 грн. х 2) х 120% = 2 923,20 грн.), чого скаржником зроблено не було.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674) судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Матеріали касаційної скарги не містять доказів, що підтверджували б сплату судового збору за подання касаційної скарги в установленому розмірі.

При цьому, у касаційній скарзі Прокурора області викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке мотивоване тим, що скаржник фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, яким передбачені видатки для сплати судового збору в обмеженому розмірі, внаслідок чого не має змоги сплатити встановлений розмір судового збору за подання касаційної скарги на момент її подання.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (частина перша статті 8 Закону № 3674).

Таким чином, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження існування обставин, які перешкоджають сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Прокурором області жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин не подано, зокрема на підтвердження факту звернення до органу державної казначейської служби для здійснення оплати судового збору у повному обсязі, реєстрації відповідної вимоги скаржником, а також не подано доказів того, що протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду касаційної скарги скаржник зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таку ж правову позицію викладено і в підпункті 3.1 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановою пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 9).

Крім того, Прикінцевими положеннями Закону України від 25.05.2015 № 484-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набув чинності з 01.09.2015 року, саме на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Відтак, наведені скаржником обставини не мають характеру виключних, що свідчить про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин клопотання Прокурора області про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Клопотання Прокурора про відновлення строку для подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 909/560/15 буде вирішено судом після усунення скаржником недоліків, які наведені вище.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Клопотання заступника прокурора Львівської області про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 909/560/15 відхилити.

2. Касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 909/560/15 повернути заступнику прокурора Львівської області.

Суддя В. Палій

Суддя В. Корсак

Суддя В. Селіваненко