РІШЕННЯ

03 липня 2017 року Справа № 913/433/17
Провадження №16/913/433/17

За позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, м.Сєвєродонецьк Луганської області

до Військової частини-польової пошти В0927 гранатометного взводу 2 механізованого батальйону, м.Сєвєродонецьк Луганської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - старшого водія гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини-польової пошти НОМЕР_1 - сержанта ОСОБА_1 , с.Заліси Ратнівського району Волинської області

про стягнення 5525 грн 80 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М.,

секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:
від позивача: Шуваєва Т.І., представник за довіреністю від 15.06.2017 №06/1200;
від відповідача: представник не прибув;
від третьої особи: представник не прибув,

В С Т А Н О В И В :

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про відшкодування майнової шкоди у розмірі 5525 грн 80 коп., спричиненої пошкодженням автомобіля ЗАЗ 110380-40 "Славута", реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті дорожньо-транспортної події.

Позивач зазначає, що він є власником автомобілю і збитки, заявлені до стягнення у даній справі, спричинені протиправними діями військовослужбовця - старшого водія гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини-польової пошти НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 , вина якого встановлена вироком суду.

Право власності на транспортний засіб позивач підтверджує копією акта приймання-передачі транспортного засобу від 23.07.2007 серія МВЧ №731745 від підприємства виробника - Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод" до Управління Виконавчої Дирекції ФСНВ в Луганській області для інваліда Бежанова Л.О., про що вказав в листі від 14.06.2017 №06/1182 (а.с.37).

Початкову ціну машини позивач підтверджує текстом зі штампу підприємства, яке видало автомобіль, - ВАТ «Луганськ-Авто». Штамп міститься на зворотній стороні копії акту приймання-передачі транспортного засобу від 23.07.2007 серія МВЧ №731745. Про ці доводи позивач також вказав в листі від 14.06.2017 №06/1182 (а.с.37).

Правомірність розміру заявлених вимог позивач обґрунтовує п.16 постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.06. №999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями», про що вказав в листі від 14.06.2017 №06/1182 (а.с.37).

Факт дорожньо-транспортної події, в результаті якої спричинені збитки пошкодженням машини ЗАЗ 110380-40 "Славута", реєстраційний номер НОМЕР_2 , наявність вини та винну особу позивач підтверджує вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 22.10.15 №423/1186/15-к, який набрав чинності.

Відповідач та третя особа правом участі у судовому засіданні не скористались, хоча належним чином були повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відзиву по суті спору відповідач та третя особа не надали. Вимог позову не заперечили. Відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В позовній заяві вказано, що 23.07.07 інвалід праці громадянин ОСОБА_2 (нині померлий), був безоплатно забезпечений автомобілем ЗАЗ 110380-40 "Славута", реєстраційний номер НОМЕР_2 . Позивач стверджує, що безоплатне забезпечення автомобілем відбулось за рахунок коштів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, у зв`язку з чим позивач вважає себе власником машини і підтверджує дані обставини копією акта приймання-передачі транспортного засобу від 23.07.2007 серія МВЧ №731745 (а.с.38), з якого вбачається, що підприємство виробник - Закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод" передало, а управління виконавчої дирекції ФСНВ в Луганській області одержало вказану машину для інваліда ОСОБА_2 (нині померлого). Оцінку даного документа як доказу права власності і як доказу безоплатного забезпечення громадянина машиною позивач навів в листі від 14.06.2017 №06/1182 (долучено до справи на а.с.37).

Про початкову вартість машини позивач зазначив в розрахунку збитків (на а.с.14), де вказав, що вартість автомобіля встановлена в оборотній відомості по веденню позабалансового рахунку і дорівнює 27629грн. Як доказ даного твердження позивач визначив інформацію зі штампу підприємства, яке видало автомобіль, - ВАТ «Луганськ-Авто». Штамп міститься на зворотній стороні копії акту приймання-передачі транспортного засобу від 23.07.2007 серія МВЧ №731745. Про ці доводи позивач також вказав в листі від 14.06.2017 №06/1182 (а.с.37).

Здійснюючи у грудні 2016 року перевірку переданих автомобілів, як вказано в позовній заяві, позивачем встановлено, що автомобіль, переданий інваліду ОСОБА_2 (нині померлий), пошкоджено в результаті ДТП і в розбитому стані (без ремонту) машина знаходиться в гаражі дружини померлого.
Особу, винну в скоєнні дорожньо-транспортної події, встановлено вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 22.10.15 №423/1186/15-к, який набрав чинності і копія додана позивачем до справи (а.с.17-18). У вироку вказано, що старший водій гранатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини польової пошти НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 (третя особа), визнаний винним у скоєнні злочину за ч.1 ст145 КК України.

До позовної заяви позивачем додано копію пояснення ОСОБА_3 (дружини померлого) від 01.02.17, в якому вказано, що ремонтні роботи після ДТП не проводились і машина знаходиться у власному гаражі (а.с.15).

Позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача збитки в сумі 5525,80грн. за пошкодження автомобілю ЗАЗ 110380-40 "Славута", реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинені протиправними діями військовослужбовця старшого водія грантатометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини польової пошти НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 .

Розмір спричинених збитків позивач визначив шляхом розрахунку залишкової вартості автомобілю на підставі п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.16 №999.

Позов мотивовано приписами ст.ст.16,22,1166,1187,1192 ЦК України і ст.20 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані позивачем докази своїх вимог до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі. Таким чином, в даній нормі права йдеться мова про збитки в результаті порушення цивільного права.

Так, обов`язок для відповідача у даній справі по відшкодуванню збитків настає в наслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 ЦК України). А саме: ч.1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписи ч.2 ст.1187 ЦК України встановлюють «шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Абзацом 2 ст.1192 ЦК України встановлено «розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі».

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:
1) протиправної поведінки,
2) збитків,
3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,
4) вини.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Так, позивач зобов`язаний довести суду обставини щодо наявності шкоди і фактичного розміру шкоди, протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкоду, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою, вину відповідача як підставу для настання відповідальності, підстави виникнення обов`язку відповідача по відшкодуванню збитків.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України, оцінив докази, визначені позивачем і додані до матеріалів справи, якими він підтверджує факт понесених збитків, а саме події і обставини, встановлені вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 22.10.15 №423/1186/15-к, який набрав чинності; копію акта приймання-передачі транспортного засобу від 23.07.2007 серія МВЧ №731745 зі штампом на зворотній стороні підприємства, яке видало автомобіль, - ВАТ «Луганськ-Авто» і зазначило його ціну у розмірі 27629грн. (а.с.38); а також копію пояснення ОСОБА_3 (дружини померлого) від 01.02.17, в якому вказано, що ремонтні роботи після ДТП не проводились і машина знаходиться у власному гаражі (а.с.15).

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що належні та допустимі докази фактично понесених позивачем реальних збитків, докази розміру збитків в матеріалах справи відсутні, адже аналіз жодного з вказаних документів не підтверджує у встановленому законом порядку висновок про те, що:
- пошкоджений в результаті ДТП автомобіль дійсно придбаний за грошові кошти Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, тобто, що автомобіль є власністю позивача і цивільне право (право власності) останнього порушено (ст.ст.22,1166 ЦК України);
- автомобіль обліковувався в управлінні виконавчої дирекції Фонду в особистій реєстраційній справі інваліда для здійснення дирекцією за час користування автомобілем повноважень і функцій, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.16 №999;
- автомобіль фактично придбаний за суму 27629грн. і придбаний саме для інваліда праці ОСОБА_2 (нині померлого);
- позивач реально зазнав втрат на суму 5525,80грн. у зв`язку зі знищенням або пошкодженням його власного майна, або зробив витрати на суму 5525,80грн., чи мусить зробити витрати в сумі 5525,80грн. для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Реєстраційна справа по обліку автомобілю ЗАЗ 110380-40 "Славута", реєстраційний номер НОМЕР_2 , безкоштовно виданого Фондом інваліду праці ОСОБА_2 (нині померлому), в матеріалах даної судової справи відсутня.

Результати проведеної відповідачем перевірки стану автомобілю у грудні 2016 року не оформлені висновком повноважної особи (робітника МВС, експерта, робітника Фонду), а тільки письмовими поясненнями дружини інваліда праці ОСОБА_2 (нині померлого). Не з`ясовано, навіть, чи придатний автомобіль до експлуатації, чи можливо відремонтувати машину і на яку суму.

Тобто, реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, позивачем не визначено у встановленому законом порядку (ст.1192 ЦК України).

Таким чином, доказів того, що позивачем понесені реальні збитки на суму 5525,80грн., в матеріалах справи не має. Відтак, у суду відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності за збитки в порядку ст.ст. 1166,1192 ЦК України.

Слід вказати, що приписи п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.16 №999, якими скористався позивач при визначенні розміру збитків, не регулюють правовідносини сторін по даному спору і не можуть бути правовою підставою для встановлення розміру реальних збитків за пошкодження чи втрату майна.

Пункт 16 вказаного Порядку встановлює правила розрахунку залишкової вартості машини у тому разі, якщо інвалід або член його родини бажає придбати у власність виданий автомобіль в ході експлуатації протягом менше 5 років, від 5 до 10 років і вище 10 років. В такому випадку відділення Фонду зобов`язано розрахувати: яку суму грошей бажаюча придбати автомобіль у власність особа повинна сплатити Фонду.

За таких підстав у позові слід відмовити повністю.

Питання про судовий збір суд не вирішує, оскільки позивача звільнено від його оплати.
На підставі викладеного, ст.ст.11,22,1166,1188,1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75,82,84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повний текст рішення складено і підписано 10.07.2017.

Суддя Р. Шеліхіна