ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Справа № 908/3210/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий, суддяЯценко О.В.
суддіБакуліна С.В., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 року
у справі№ 908/3210/16
Господарського судуЗапорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України"

доКомунального підприємства "Токмак теплоенергія"

про стягнення 4 641,07 грн,

в засіданні взяли участь представники:

- позивача:не з'явився
- відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства "Токмак теплоенергія" (відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 4 641,07 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.02.2017 (суддя Топчій О.А.) провадження у справі припинено відповідно до норми п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Суд, керуючись нормою ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII (на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом), дійшов висновку, що відповідач є теплогенеруючою компанією, основний борг якої був погашений до подання позову, тому нараховані 1 988,21 грн. - пені, 103,90 грн. - 3% річних, 2 548,96 грн. - втрат від інфляції, підлягають списанню з 30.11.16., що свідчить про припинення існування предмету спору в процесі розгляду даної справи і про необхідність припинення провадження у справі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 (судді: Колядко Т.М., Ломовцева Н.В., Татенко В.М.) ухвала Господарського суду Запорізької області від 15.02.2017 залишена без зміни.

Апеляційний господарський суд в обґрунтування своїх висновків навів, зокрема такі мотиви: « … суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції з приводу того, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача суми підлягають списанню на підставі Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII …»; « … колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат підлягають не списанню, а взагалі не нараховуються відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII».

Позивач не погодився з судовими рішеннями та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду та ухвалу місцевого господарського суду скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, справу передати на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що норми застосованого судами Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII передбачають чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, а також і певний порядок списання; зокрема за доводами скаржника «… списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій …», «… для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади …», «… відповідач не включений до реєстру, списання заборгованості є неправомірним, а припинення провадження у цій справі незаконним».

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.06.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Бакуліної С.В., Ходаківська І.П. касаційна скарга публічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Токмак теплоенергія" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1010/15-РО-13 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, який відповідно до п. 3.4. Договору є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Згідно з п. 6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У розділі 11 Договору Сторони визначили, що він набирає чинності з дати підписання його уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивачем свої обов'язки за Договором протягом січня-березня, листопада-грудня 2015 року виконано та поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 30 819, 32 грн., що підтверджується актами-приймання передачі газу.

Оскільки відповідачем свої зобов'язання з оплати поставленого протягом спірного періоду природного газу виконано з порушенням передбаченого п. 6.1 Договору строку, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до КП "Токмак теплоенергія" про стягнення з останнього 1 988, 21 грн. пені, 103, 90 грн. 3% річних та 2 548, 96 грн. інфляційних втрат.

У ст. 1 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII визначено, що заборгованістю, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з ч. 3 ст. 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Закон від 03.11.2016 № 1730-VIII набрав чинності 30.11.2016.

Як встановлено судом відповідач за поставлений йому позивачем протягом спірного періоду природний газ розрахувався в січні 2016 року, що вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, тобто до набрання чинності вказаним Законом.

Касаційна інстанція визнає правильними висновки судів щодо правової кваліфікації спірних правовідносин та застосуванням до них Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Разом з тим, касаційна інстанція приходить до висновку, що судами неправильно витлумачено та застосовано норми права з таких мотивів.

За змістом норми ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема відсутній предмет спору.

Як роз'яснено в абзаці третьому підпункту 4.4 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 «припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі».

Припинення провадження у справі у зв'язку із відсутнім предметом спору пов'язано із передумовами на яких ґрунтується право на судовий захист, яке закріплено у ст. 124 Конституції України.

По суті наведених норм для визнання предмету спору відсутнім необхідна наявність таких юридично значимих обставин: існування суб'єктивного матеріального права, порушення якого зумовлює виникнення у особи права на судовий захист та врегулювання матеріального правовідношення після звернення особи за судовим захистом.

Отже, встановивши відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки така була сплачена до набрання чинності Законом від 03.11.2016 № 1730-VIII, а відтак і підстав для стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, заявлених позивачем за прострочення виконання зобов'язань з оплати за поставлений природний газ, суд не врахував момент виникнення та, якщо таке мало місце, припинення суб'єктивного матеріального права позивача, тому висновки суду про наявність підстав для припинення провадження у справі через відсутність предмету спору не відповідають правильному застосуванню процесуального закону.

Суду належить звернути увагу на викладене та з'ясувати обставини справи, що пов'язані із наявністю у позивача суб'єктивного матеріального права на момент звернення до суду за захистом, чи припинило таке право існування до моменту звернення позивача за судовим захистом чи в процесі розгляду спору судом спору, та в залежності від цього визначити процесуальні наслідки.

Відповідно до норми ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За змістом норми ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 задовольнити.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.02.2017 у справі № 908/3210/16 Господарського суду Запорізької області скасувати.

3. Справу № 908/3210/16 передати до господарського суду першої інстанції для розгляду.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
І.П. Ходаківська