ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Справа № 922/3416/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №37/юб від 23.05.2017, відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1441 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2016 у справі №922/3416/16

за позовом Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості", м. Харків

до Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури", м. Харків

про стягнення коштів 134 106,10 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" звернулось до господарського суду з позовом, з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, до Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" про стягнення заборгованості за договором №18 про спільне користування, утримання будівлі і прибудинкової території та відшкодування витрат на комунальні послуги від 14.10.2013, укладеного між сторонами даного спору, в розмірі 107 959, 00грн основного боргу, 10 812, 52грн пені, 14 834, 26грн інфляційних, 3 349, 88грн процентів річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2016 у справі №922/3416/16 (суддя Жельне С.Ч.) позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" на користь Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" 107 959, 00грн основного боргу, 10 812, 52грн пені, 14 834, 26грн інфляційних, 3 349, 88грн процентів річних та 2 054, 33грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем не спростовано встановлених фактів стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором; позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 107 959, 00грн доведені, а тому підлягають задоволенню; позивачем наданий обґрунтований розрахунок пені у розмірі 10 812, 52грн у відповідності до положень укладеного між сторонами договору; період нарахування та розрахунок 3% річних в розмірі 3 349, 88грн та 14 834, 26грн інфляційних позивачем визначений вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає суду підстави для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що долучені до матеріалів справи договори про отримання та оплату позивачем послуг чи товарів є витратами, повязаними з його господарською діяльністю, та не є предметом укладеного між сторонами договору №18; вважає, що витрати позивача на технічне обслуговування пожежної сигналізації, охорону, утеплення фасаду будівлі, ремонт фасаду будівлі, монтаж системи сніготанення, виготовлення та монтаж збірно-розбірної конструкції, вогнезахисну обробку деревяних конструкцій, аварійно-рятувальне обслуговування, монтаж дренажних стоків систем кондиціювання, виготовлення та встановлення віконних та дверних конструкцій не відносяться до витрат з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Крім того, на думку апелянта, позивачем безпідставно здійснюється подвійне нарахування компенсації як з ТОВ "Перша аптека", так і з відповідача за площу, балансоутримувачем якої є відповідачем та орендарем ТОВ "Перша аптека" (526, 4 133, 1 = 393, 1кв.м.).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№6071), зазначає, що підписанням рахунків-актів сторони підтвердили, що послуги щодо утримання будівлі та прибудинкової території, включаючи відшкодування вартості комунальних послуг, виконані в повному обсязі та сторони не мають претензій, 15.06.2016 сторонами у справі було підписано акт звіряння згідно договору; як зазначає позивач, приміщення, що перебувають в оренді ТОВ "Перша аптека" знаходяться на балансі позивача, тому твердження апелянта, що позивач здійснює нарахування компенсації як з ТОВ "Перша аптека", так і з відповідача за площі, балансоутримувачем яких є відповідач, не відповідають дійсності. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

03.07.2017 позивачем подано до суду письмові пояснення (вх.№6949), просить замінити назву відповідача Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" на Державне підприємство "Технологічне бюро електроапаратури" та відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 10.07.2017 представник позивача проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги (т.3 а.с.159).

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи, що сторони у справі висловили свої вимоги, доводи і заперечення щодо апеляційної скарги, з урахуванням строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду, передбаченого статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Судова колегія також зазначає, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3 а.с.117), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3 а.с.168-170) та Статуту Державного підприємства "Технологічне бюро електроапаратури", що є у вільному доступі в мережі Інтернет, Державне підприємство "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" перейменовано у Державне підприємство "Технологічне бюро електроапаратури", яке є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури".

Враховуючи зазначене, суд продовжує розгляд апеляційної скарги з урахуванням зміни назви відповідача.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.10.2013 між Державним підприємством "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" та Державним підприємством "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" був укладений договір №18 про спільне користування, утримання будівлі і прибудинкової території та відшкодування витрат на комунальні послуги (т.1 а.с.17-19).

Відповідно до пункту 1.1. договору позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 60 (надалі будівля), загальною площею 8200, 6кв.м., а також утримання прибудинкової території, а відповідач бере участь в витратах позивача на виконання робіт з ремонту і експлуатації покрівлі та фасаду будівлі, та прибудинкової території по вул. Сумська, 60, а також інше, безпосередньо пов'язане з загальним утриманням будівлі у належному стані згідно санітарних та протипожежних норм, сплати за теплопостачання та інше пропорційно до займаної ним площі в будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих позивачем за цим договором.

Згідно пункту 2.1. договору, позивач зобовязується забезпечити виконання комплексу робіт, повязаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, створення необхідних умов для здійснення звичайної господарської діяльності сторонами.

За умовами пункту 2.2.4. договору, відповідач зобов'язується не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок позивача за утримання будівлі включаючи відшкодування за комунальні послуги, які відповідач не отримує безпосередньо від підприємств, що поставляють комунальні послуги, та відшкодування ПДВ, який нараховує відповідач у відповідності з чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.2.5. договору, розмір плати за утримання будівлі визначається позивачем у рахунку-акті, який надається відповідачу щомісячно. Розмір вартості 1кв.м. утримання будівлі проводиться на підставі фактичних загальних витрат на утримання будівлі попереднього року і є незмінним протягом поточного року.

Договір діє з 14.10.2013 безстроково (пункт 5.1. договору).

Згідно матеріалів справи, з листопада 2014 року по липень 2016 року включно позивач на виконання умов договору забезпечував утримання будівлі та прибудинкової території, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін рахунки-акти, а саме: акт №129 від 30.11.2014, акт №143 від 31.12.2014, акт №3 від 31.01.2015, акт №16 від 28.02.2015, акт №29 від 31.03.2015, акт №42 від 30.04.2015, акт №55 від 31.05.2015, акт №68 від 30.06.2015, акт №81 від 31.07.2015, акт №94 від 31.08.2015, акт №107 від 30.09.2015, акт №120 від 31.10.2015, акт №133 від 30.11.2015, акт №146 від 31.12.2015, акт №3 від 31.01.2016, акт №16 від 29.02.2016, акт №29 від 31.03.2016, акт №42 від 30.04.2016, акт №55 від 31.05.2016, акт №68 від 30.06.2016, акт №81 від 31.07.2016 (т.1 а.с.20-31).

Відповідачем факт підписання його уповноваженою особою вказаних актів не заперечується.

Загальна вартість виставлених та підписаних сторонами рахунків-актів за утримання будівлі та прибудинкової території, а також відшкодування вартості теплопостачання складає 124 757, 18грн за період листопад 2014 року - липень 2016 року.

17.02.2017 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію (т.1 а.с.33-35), зазначає, що загальний розмір заборгованості відповідача станом на 01.01.2016 складає 62 130, 04грн.

У матеріалах справи наявний підписаний сторонами у справі 15.06.2016 акт звіряння згідно договору про спільне користування, утримання будівлі і прибудинкової території та відшкодування витрат на комунальні послуги №18 від 14.10.2013 (т.1 а.с.32), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 15.06.2016 становить 97 346, 78грн.

30.06.2016 позивачем повторно направлено претензію про сплату заборгованості, яка станом на 29.06.2016 складає 97 346, 78грн. (т.1 а.с.38-46).

Листом вих.№08/23-35 від 10.08.2016 відповідач визнав, що за підприємством існує заборгованість за надані послуги по утриманню будівлі і прибудинкової території та відшкодуванню вартості теплопостачання, зазначив, що заборгованість буде погашена після оплати заборгованості його орендарем у найкоротший термін (т.1 а.с.47).

Доказів оплати заборгованості відповідачем за виставленими позивачем рахунками-актами матеріали справи не містять.

Як зазначає позивач, розмір простроченої заборгованості відповідача за договором на користь позивача складає 107 959, 00грн, що згідно матеріалів справи становить суму заборгованості станом на 15.06.2016р. (за період січень 2015 року - травень 2016 року включно) за актом звіряння у розмірі 97 346, 78грн. + 5 306, 11грн (згідно рахунку-акту №68 від 30.06.2016) + 5 306, 11грн (згідно рахунку-акту №81 від 31.07.2016).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобовязань за договором, про що свідчать підписані сторонами у справі рахунки-акти, а також належним чином засвідчені копії первинних бухгалтерських документів на підтвердження понесених позивачем витрат по утриманню будівлі та зовнішніх ремонтних роботах, сплати податку на землю та комунальних послуг у 2014-2016, а саме копії платіжних доручень щодо оплати податку на землю (т.1 а.с.140-163), копії первинних документів щодо оплати теплопостачання (акти, платіжні доручення) (т.1 а.с.165-207), копії первинних документів щодо загальних витрат по утриманню споруди за 2014 рік (т.2 а.с.2-80), за 2015 рік (т.2 а.с.82-152), за 2016 рік (т.2 а.с.154-244).

Разом з тим, як зазначено вище, доказів оплати за виставленими позивачем та підписаними сторонами рахунків-актів матеріали справи не містять.

Як зазначає апелянт, погодження нарахованої позивачем заборгованості відбулось внаслідок введення в оману відповідача та ненадання позивачем первинних документів, неодноразові звернення відповідача до позивача з приводу підтвердження витрат останнім були проігноровані; тільки після ознайомлення з матеріалами справи відповідачу стало відомо, що позивач безпідставно вимагає від відповідача компенсації за витрати, які виникли під час суто його господарської діяльності.

Крім того, на думку апелянта, витрати позивача на технічне обслуговування пожежної сигналізації, охорона, утеплення фасаду будівлі, ремонт фасаду будівлі, монтаж системи сніготанення, виготовлення та монтаж збірно-розбірної конструкції, вогнезахисна обробка деревяних конструкцій, аварійно-рятувальне обслуговування, монтаж дренажних стоків систем кондиціювання, виготовлення та встановлення віконних та дверних конструкцій не відносяться до витрат з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Досліджуючи виставлені позивачем рахунки-акти та матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається із рахунків-актів, розмір наданих послуг складається з утримання будівлі та прибудинкової території за кожний місяць та відшкодування вартості теплопостачання у місяцях, в яких теплопостачання відбувалось.

Кожний рахунок-акт містить розрахунок вартості утримання будівлі, що розраховується виходячи з виробничої площі приміщення 526, 4кв.м (розмір площі приміщень, що знаходиться на балансі у відповідача) помноженої на вартість утримання 1кв.м. в місяць будівлі, що у 2014 році складало 7, 26грн (з ПДВ) на підставі розпорядження по ДП "Гипрококс" від 31.12.2013 №14; у 2015 році 9, 07грн (з ПДВ) на підставі розпорядження по ДП "Гипрококс" від 31.12.2014 №17; у 2016 році 10, 08грн (з ПДВ) на підставі розпорядження по ДП "Гипрококс" від 30.12.2015 №17.

Як зазначено в рахунках-актах, рахунок-акт є підставою для оплати відповідачем; вказані послуги виконані в повному обсязі згідно договору №18 від 14.10.2013; претензій у сторін у звязку з наданням послуг немає.

Згідно матеріалів справи, а саме в довідці Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" від 06.12.2016 №11-Б/126 (т.1 а.с.127-128) зазначено зведену інформацію про загальні витрати позивача по утриманню будівлі та зовнішніх ремонтних роботах, що включають в себе у 2014 році утеплення фасаду будівлі, технічне обслуговування та спостереження автоматичної пожежної сигналізації, абонентське обслуговування автоматики опалення, охорону будівлі, комплексні електровимірювання, обслуговування вузла обліку теплової енергії, пломбування вузлу обліку (теплового лічильника), заміна датчика тепло лічильника, прибирання снігу з покрівлі будівлі, монтаж дренажних стоків, витрати на оплату праці з нарахуванням єдиного соціального внеску двірників та працівників, які обслуговують тепломережу та зовнішні частини споруди, податок на землю, розмір витрат складає 1 278 244, 42грн.

У 2015 році витрати позивача по утепленню фасаду будівлі, ремонту крильця, ремонту фасаду будівлі, монтажу системи сніготанення, виготовленню та монтажу збірно-розбірної конструкції, технічному обслуговуванню та спостереженню автоматичної пожежної сигналізації, охороні, вогнезахисній обробці деревяних конструкцій, прибиранню снігу з покрівлі будівлі, пломбуванню вузлу обліку (теплового лічильника), аварійно-рятувального обслуговування, технічному огляду і повірці технічних манометрів, лічильників тепла, оплаті праці з нарахуванням єдиного соціального внеску двірників та працівників, які обслуговують тепломережу та зовнішні частини споруди, податку на землю становлять 917 101, 92грн.

Розрахунок вартості утримання 1кв.м. площі за 2015 рік здійснений позивачем наступним чином: 1 278 244, 42/8 200, 6/12=12,99 + 2, 60 (ПДВ 20%) = 15, 59грн.

Як вказує позивач, оскільки фактичні витрати складають значну суму, то при розрахунку вартості утримання 1кв.м. в місяць для Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" вони брались частково, тому згідно Розпорядження Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" №17 від 31.12.2014 вартість утримання 1кв.м. в місяць у 2015 році складає 9, 07грн. (включаючи ПДВ) і є незмінною на весь рік (т.1 а.с.137).

Розрахунок вартості утримання 1кв.м. площі за 2016 рік здійснений позивачем наступним чином: 917 101, 92/8 200, 6/12 = 9, 32 + 1, 86 (ПДВ 20%) = 11, 18грн.

Як вказує позивач, оскільки фактичні витрати складають значну суму, то при розрахунку вартості утримання 1кв.м. в місяць для Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" вони брались частково, тому згідно Розпорядження Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" №17 від 31.12.2015р. вартість утримання 1кв.м. в місяць в 2016 році складає 10, 08грн (включаючи ПДВ) (т.1 а.с.136).

Крім того, згідно Розпорядження Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" №14 від 31.12.2013р. вартість утримання 1кв.м. в місяць в 2014 році складає 7, 26грн (включаючи ПДВ) і є незмінною на весь рік (т.1 а.с.138).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 107 959, 00грн. є обґрунтованими відповідно до умов договору №18 від 14.10.2013, підтверджені як того вимагає процесуальне законодавство належними та допустимими доказами; розмір витрат понесених позивачем підтверджений наявними у матеріалах справи документами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що погодження нарахованої позивачем заборгованості відбулось внаслідок введення в оману відповідача та ненадання позивачем первинних документів, неодноразові звернення відповідача до позивача з приводу підтвердження витрат останнім були проігноровані, оскільки такі доводи апелянта належними та допустимими доказами не підтверджені; апелянт не зазначає, в чому полягає введення позивачем відповідача в оману; матеріалами справи не підтверджується, а апелянтом не надано доказів в обґрунтування своїх доводів щодо звернення до позивача з приводу надання первинних документів на підтвердження понесених позивачем витрат.

Натомість, у матеріалах справи містяться підписані апелянтом без будь-яких зауважень виставлені позивачем рахунки-акти, відповідачем підписано акт звіряння про наявну заборгованості перед позивачем у розмірі 97 346, 78грн., листом від 10.08.2016 відповідач визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем.

Щодо доводів апелянта, що витрати позивача на технічне обслуговування пожежної сигналізації, охорону, утеплення фасаду будівлі, ремонт фасаду будівлі, монтаж системи сніготанення, виготовлення та монтаж збірно-розбірної конструкції, вогнезахисну обробку деревяних конструкцій, аварійно-рятувальне обслуговування, монтаж дренажних стоків систем кондиціювання, виготовлення та встановлення віконних та дверних конструкцій не відносяться до витрат з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Примірного переліку з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затв. Наказом №150 від 10.08.2004р., наведені апелянтом заходи дійсно в даному Переліку не передбачені.

Разом з тим, положеннями Цивільного кодексу України закріплено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (стаття 3).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно умов укладеного між сторонами у справі договорі, позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 60 (надалі будівля), загальною площею 8200, 6кв.м., а також утримання прибудинкової території, а відповідач бере участь в витратах позивача на виконання робіт з ремонту і експлуатації покрівлі та фасаду будівлі, та прибудинкової території по вул. Сумська, 60, а також інше, безпосередньо пов'язане з загальним утриманням будівлі у належному стані згідно санітарних та протипожежних норм, сплати за теплопостачання та інше пропорційно до займаної ним площі в будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих позивачем за цим договором.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами позивача, що витрати на технічне обслуговування пожежної сигналізації, вогнезахисної обробки дерев'яних конструкцій горища будинку, аварійно-рятувального обслуговування відносяться до усієї будівлі в цілому, оскільки спрямовані на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж відповідно до Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 30.12.2014 №1417.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.5 Правил пожежної безпеки в Україні, керівники об'єктів, підприємств повинні забезпечити утримання засобів протипожежного захисту у працездатному стані та забезпечити їх технічне обслуговування. Деревяні конструкції в будинках усіх ступенів вогнестійкості, крім V, повинні піддаватися вогнезахисному оброблянню, за винятком вікон, дверей, воріт, підлоги, стелажів.

Щодо витрат позивача, пов'язаних із утепленням та ремонтом фасаду будівлі, то відповідно до пункту 4.2.3. Правил благоустрою території міста Харкова від 10.05.2007, підприємства, установи, організації, інші субєкти підприємницької діяльності у сфері благоустрою зобов'язані постійно утримувати в належному стані фасади закріплених в установленому порядку будівель і споруд.

Як вказує позивач, здійснення утеплення заднього (дворового) фасаду будівлі проведено з метою підвищення енергоефективності усієї будівлі (в тому числі приміщень, що знаходяться на балансі відповідача), зменшення витрат на опалення як для позивача, так і відповідача, утримання будівлі у належному стані.

Судова колегія вважає обґрунтованими витрати позивача на монтаж системи сніготаяння, оскільки згідно з пунктом 5.6.13 Правил благоустрою території міста Харкова, балансоутримувачі, відповідні підприємства, установи, організації або особи, які утримують відповідні території за договором, зобовязані мати власний необхідний для прибирання снігу і льоду ручний інвентар (лопати металеві або дерев'яні, мітли, льодоруби); мати достатній запас матеріалу для посипання (пісок, шлак) для своєчасного проведення протипожежних заходів; прибирати сніг негайно, з початку снігопаду, для запобігання накату; огороджувати небезпечні для пішоходів, у разі падіння бурульок та снігу з дахів, місця, забезпечувати видалення бурульок з дахів, карнизів та інших елементів будинків.

Щодо витрат позивача на виготовлення та монтаж збірно-розбірної конструкції, виготовлення та встановлення віконних та дверних конструкцій, то згідно пояснень позивача та матеріалів справи, за договором №11/09 від 11.09.2015, укладеного з ТОВ "Віконний Двір ТМ" (т.2 а.с.185-188), останній виконав роботи з виготовлення та встановлення збірно-розбірної безфундаментної конструкції - металевий каркас із дахом.

Крім того, відповідно до договору підряду №22/09 від 22.09.2015 (т.2 а.с.191-194), укладеного з ТОВ "Віконний Двір ТМ", останній виконав роботи з виготовлення та встановлення віконних та дверних конструкцій з ПВХ для оснащення збірно-розбірної безфундаментної конструкції.

Як вказує позивач, вказані роботи виконувались на виконання Закону України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення" з метою оснащення спеціального місця для куріння, яке є єдине для всієї будівлі, в тому числі і для приміщень, що перебувають на балансі відповідача.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апелянтом не доведено неправомірності врахування позивачем в рахунки-акти витрати на технічне обслуговування пожежної сигналізації, охорону, утеплення фасаду будівлі, ремонт фасаду будівлі, монтаж системи сніготанення, виготовлення та монтаж збірно-розбірної конструкції, вогнезахисну обробку деревяних конструкцій, аварійно-рятувальне обслуговування, монтаж дренажних стоків систем кондиціювання, виготовлення та встановлення віконних та дверних конструкцій для обладнання місця для куріння.

Судова колегія також відхиляє доводи апелянта, що вказані заходи були здійснені позивачем відносно власних приміщень та для власних потреб, оскільки дані доводи матеріалами справи не підтверджуються, а апелянтом належних та допустимих доказів в їх обґрунтування не надано.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо доводів апелянта, що позивачем безпідставно здійснюється подвійне нарахування компенсації як з ТОВ "Перша аптека", так і з відповідача за площу, балансоутримувачем якої є відповідачем та орендарем ТОВ "Перша аптека", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Наказу Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном агентства держмайна України "Про передачу нежитлових приміщень" №178 від 11.10.2013 та Акту приймання-передачі від 14.10.2013 (т.3 а.с.137-141), передано на баланс Державного підприємства "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" державне майно нежитлові приміщення загальною площею 526, 4кв.м. у підвалі та на першому поверсі адміністративної будівлі (літ. А-5), а саме: - по фрагменту підвалу (приміщення №№2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35), - по фрагменту першого поверху (приміщення №№2, 2а, 2б, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44, ІІІ, 48,49) адміністративної будівлі по вул. Сумська, 60 у місті Харкові.

Згідно пункту 1.1. договору оренди №5782-Н від 19.06.2014, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ТОВ "Перша аптека" (т.3 а.с.142-150), орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кімнати №4, 5, 6, 31, 32, 34, 51, 52, 54, 55 в підвалі 5-ти поверхової адміністративної будівлі (літ. А-5), загальною площею 133, 50кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 60, що перебуває на балансі позивача.

Відповідно до пункту 1.1. договору №19 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальних послуг орендарю від 19.06.2014, укладеного між позивачем та ТОВ "Перша аптека" (т.3 а.с.151-153), останній користується нежитловими приміщеннями загальною площею 133, 50кв.м. за технічним паспортом кімнати №4, 5, 6, 31, 32, 34, 51, 52, 54, 55 в підвалі 5-ти поверхової адміністративної будівлі (інв.№75839, літ. А-5), які розташовуються для розміщення складу.

Таким чином, приміщення, що перебувають в оренді ТОВ "Перша аптека", знаходяться на балансі позивача; матеріалами справи підтверджується розмір площі 526, 4кв.м. нежитлових приміщень адміністративної будівлі по вул. Сумській, 60 у місті Харкові, що перебувають на балансі відповідача та зазначений у рахунках-актах, виставлених позивачем.

Крім того, приміщення, балансоутримачем яких є відповідач, та які знаходяться в оренді у ТОВ "Перша аптека", є різними.

За таких обставин, твердження апелянта, що позивачем здійснено нарахування компенсації як з ТОВ "Перша аптека", так і з відповідача за площу, балансоутримувачем якої є відповідачем та орендарем ТОВ "Перша аптека", спростовуються матеріалами справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 812, 52грн, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з пунктом 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.2.5 договору встановлено, що при несвоєчасному внесенні плати, сплачується пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожний день прострочки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був наданий розрахунок пені, відповідно до якого сума пені станом на 12.12.2016 складає 10 812, 52грн (т.3 а.с.20-52).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи умови договору №18 від 14.10.2013, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що здійснений позивачем розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору, отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення 10 812, 52грн пені підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 14 834, 26грн інфляційних та 3% річних у розмірі 3 349, 88грн, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахування вимог статті 625 Цивільного кодексу України позивач має право на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був здійснений розрахунок 3% річних у розмірі 3 349, 88грн та 14 834, 26грн інфляційних (т.3 а.с.20-52).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, враховуючи умови договору №18 від 14.10.2013, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що здійснений позивачем розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору, отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних у розмірі 3 349, 88грн та 14 834, 26грн інфляційних підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 22.12.2016р. слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2016р. у справі №922/3416/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.07.2017.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.