КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р. Справа№ 927/143/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - Винник О.О., посвідчення №036704 від 15.12.2015 року,

від позивачів 1, 2 - не з'явилися,

від відповідача - Дубін В.І., довіреність №1 від 17.01.2014 року

від відповідача - Деревянко А.М., наказ б/н від 09.03.2016 року,

слухач - ОСОБА_5, паспорт серія НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Прокуратури Чернігівської області

на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року

у справі №927/143/17 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом Прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі

1) Пакульська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

2) Державна екологічна інспекція у Чернігівській області

до Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп"

про відшкодування збитків у розмірі 155164,36 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Прокуратура Чернігівської області в інтересах держави в особі Пакульська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області та Державної екологічної інспекції у Чернігівській області подала до господарського суду Чернігівської області позов до Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" про відшкодування збитків у розмірі 155164,36 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано відсутністю повного складу цивільного правопорушення, у зв`язку з тим, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки, встановлено неправомірно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Прокуратура Чернігівської області подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч інтересів держави та дійсним обставинам справи. Зокрема скаржник зазначає, що правомірність проведення замірів пнів, визначення їх діаметрів, сторонами по справі не оспорювалися. Відтак, у порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України та незважаючи на наявні докази про здійснення належних замірів пнів, на підставі яких проведено розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки, судом першої інстанції прийнято необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні вимог прокурора.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Жук Г.А.

25.04.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких останні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з відпусткою суддів Мальченко А.О. та Жук Г.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), розпорядженням № 09-53/1630/17 від 21.04.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/143/17.

Відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, автоматизованою системою здійснено заміну суддів Мальченко А.О. та Жук Г.А. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано відповідний протокол.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2017 року, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги Прокуратури Чернігівської області у справі №927/143/17 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Сітайло Л.Г., Чоногуз М.Г.

25.05.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

29.05.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача2 надійшли пояснення в яких останній зазначив, що апеляційна скарга прокуратури є законної, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також позивач2 просив розглянути справу без його участі.

У зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, розпорядженням №09-53/2019/17 від 30.05.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/143/17.

Відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, автоматизованою системою здійснено заміну судді Сітайло Л.Г. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано відповідний протокол.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2017 року, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги Прокуратури Чернігівської області у справі №927/143/17 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 21.06.2017 року.

19.06.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року розгляд справи відкладено на 11.07.2017 року.

На підставі розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 року №09-53/2609/17 та згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.07.2017 року склад колегії суддів у справі №927/143/17 змінено на наступний: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Руденко М.А., Чорногуз М.Г.

11.07.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Руденко М.А., Чорногуз М.Г.

В судовому засіданні 11.07.2017 року представник прокуратури надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача надали усні пояснення по суті спору, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань не подавав, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання.

Представники відповідача та прокуратури не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача1 та позивача2.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що позивач1 та позивач2 були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача1 та позивача2.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у постійному користуванні відповідача відповідно до Державного акту серії від 06.02.2006 року (а.с. 28) на право постійного користування земельною ділянкою площею 1250,1919 га на території Пакульської сільської ради Чернігівського району перебувають земельні ділянки, на яких виявлено незаконну вирубку дерев.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2015 року лісником ДП „Чернігіврайагролісгосп" ОСОБА_9 при обході у кварталі № 281 виділі 6 та кварталі № 282 виділі 5, на території Пакульської сільської ради, виявлено незаконну рубку 43 сироростучих дерев породи сосна, про що ОСОБА_9 було надано на ім'я директора ДП „Чернігіврайагролісгосп" пояснювальну записку від 03.03.2015 року. (зворот а.с. 14).

Місцевим господарським судом також встановлено, що 03.03.2015 року керівником ДП „Чернігіврайагролісгосп" надано до Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області заяву за вих. № 49 про вчинення кримінального правопорушення за фактом незаконної рубки 43 сироростучих дерев сосни з польовою переліковою відомістю пнів, відомістю переводу діаметрів пнів до діаметру на висоті 1,3 м, переліковою - оціночною відомість, відомістю розрахунку розміру заподіяної шкоди, яка була прийнята Чернігівським РВ УМВС України в Чернігівській області за вхідним номером 886 та зареєстровано 04.03.2015 за вхідним номером 837. (а.с. 29).

В матеріалах справи наявна постанова від 21.04.2016 року, якою старшим слідчим РВП Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Поперником Д.В. закрито кримінальне провадження № 0000161 від 05.03.2015 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с. 93-94).

Також, як вбачається з матеріалів справи, листом Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства „Чернігіврайагролісгосп" № 386 від 12.12.2016 року було направлено до Прокуратури Чернігівської області завірену польову перелікову відомість самовільно зрубаних дерев у березні 2015 року в кварталах 281 вид. 6 та 282 вид. 5 в адміністративних межах Пакульської сільської ради Чернігівського району. (а.с. 14).

Ухвалою слідчого судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06.03.2017 року скасовано постанову слідчого РВП Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Поперником Д.В. від 21.04.2016 року. (а.с. 95-98).

В матеріалах справи наявний розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного знесення дерев у кв. 281 вид 6 та кв. 282 вид. 5 на землях Пакульської сільської ради Чернігівського району, який здійснено Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області, на підставі польової перелікової відомості самовільно зрубаних дерев відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 року. (а.с. 15). Згідно даного розрахунку загальна сума заподіяної шкоди становить 155 164, 36 грн.

Прокуратура та позивачі просили суд стягнути з відповідача 155 164, 36 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок самовільної рубки дерев, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що саме внаслідок неналежного виконання працівниками відповідача обов'язків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконних рубок, навколишньому природному середовищу було заподіяно шкоду. Позивачі та прокуратура вважають, що відповідач, як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, а тому саме відповідач має нести матеріальну відповідальність за завдану шкоду.

Місцевий господарський суд у задоволенні позову відмовив повністю, зазначивши те, що суд не може розцінювати спірні вирубаних дерев лісником за допомогою лінійки, як з використанням належного вимірювального засобу, оскільки в матеріалах документування правопорушення і суду не надано будь-яку інформацію та докази щодо відповідності такої лінійки встановленим регламентам та нормам.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 16 та ст. 17 цього Кодексу право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Частина 2 статті 19 Лісового кодексу України зазначає, що постійні лісокористувачі зобов'язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Приписами статті 63 цього Кодексу встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Статтею 69 Лісового кодексу України визначено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо виникла без відповідного дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на вирубку дерев на території лісових насаджень не видавався.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати, шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

В силу ст. 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з ст. ст. 19, 64, 86 Лісового кодексу України встановлено, що постійні лісокористувачі зобов'язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони і захисту лісів, серед інших, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Наказом директора КП "Чернігіврайагролісгосп" від 28.08.2014 року №82-А було затверджено Положення про лісову охорону агролісогосподарських підприємств КП „Чернігівоблагроліс". Лісова охорона агролісогосподарських підприємств утворюється та діє у складі дочірніх агролісогосподарських підприємств комунального підприємства „Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради. Метою діяльності лісової охорони є здійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження, розширене відтворення і неможливе використання лісових ресурсів та об'єктів тваринного світу. До штату лісової охорони входять працівники агролісогосподарського підприємства, що постійно або тимчасово займають посади головних лісничих, помічники лісничих, інженери лісового господарства, інженери по заготівлі і охороні лісу, майстрів лісу та лісників. У своїй діяльності лісова охорона керується Конституцією України, законами України, Указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями Чернігівської обласної ради цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами центральних і місцевих органів державної влади та місцевого самоврядування. Керівник підприємства є керівником лісової охорони агролісогосподарського підприємства. (а.с. 101-103).

Відповідно до п. 2 вказаного положення, основними завданнями лісової охорони, зокрема, є: здійснення контролю за додержанням вимог лісового законодавства України; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок та інших порушень лісового і природоохоронного законодавства у межах повноважень, визначених зазначеним Положенням; здійснення контролю за додержанням тимчасовими лісокористувачами та іншими юридичними й фізичними особами вимог лісового і природоохоронного законодавства в межах земель лісового фонду комунальної власності; запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.

Згідно посадової інструкції лісника затвердженої наказом директора ДП „Чернігіврайагролісгосп" № 82-А від 28.08.2014 року (редакції чинній на момент незаконної вирубки) лісник входить до складу лісової охорони, кожному ліснику на підприємстві видається паспорт обходу, який характеризує довірену йому територію лісових земель. Крім паспорту обходу, лісникам видають контрольні книги, призначені для реєстрації знайдених в обході лісопорушень. (а.с. 30-31).

До службових обов'язків лісника, зокрема входить: охорона лісів і увіреного йому майна в закріпленому обході з вживанням заходів щодо запобігання і припинення порушень правил пожежної безпеки, незаконних порубок, сінокосіння, пасіння худоби, різних розкрадань і інших порушень користування лісом і лісовими землями; складання протоколів, актів (дозвільна форма) про виявлені порушення лісового законодавства, правил пожежної безпеки, встановленого порядку ведення лісового господарства та лісокористування з обов'язковою подальшою передачею зазначених актів майстрові лісу або адміністрації підприємства.

Лісник несе дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність за: неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, передбачених справжньою посадовою інструкцією в межах, визначених чинним законодавством України; порушення правил і положень, що регламентують діяльність підприємства. При переході на іншу роботу або звільненні з посади лісник відповідальний за належну і своєчасну передачу справ особі, яка призначається на цю посаду (в разі відсутності такої своєму безпосередньому керівнику); правопорушення, вчинені під час здійснення своєї діяльності (в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України); спричинення матеріального збитку (в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України); дотримання інструкцій, що діють, наказів і розпоряджень по збереженню комерційної таємниці і конфіденційної інформації; виконання правил внутрішнього розпорядку, правил ТБ і протипожежної безпеки.

Відповідно до п. 2.2.1 Статуту Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп", в редакції чинній на момент незаконної порубки, предметом діяльності підприємства є спеціалізоване ведення лісового господарства, зокрема, охорона і захист лісів від самовільних рубок та лісових пожеж, боротьба зі шкідниками та хворобами лісу (а.с. 16-27).

У пункті 3.5 Статуту зазначено, що підприємство є лісокористувачем згідно рішення обласної ради від 27.03.2001 р. "Про надання у постійне користування земель лісового фонду" та здійснює його повноваження згідно з положеннями Лісового кодексу України.

Факт виявлення незаконної порубки лісу з однієї сторони та відсутність безпосередньо у відповідача, як особи, зобов'язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу осіб якими було вчинено лісопорушення та своєчасного виявлення такого порушення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконну порубку лісу.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ст. 1172 ЦК України).

Таким чином, Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп", як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів щодо їх усунення.

Розрахунки розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного знесення дерев у кв. 281 вид 6 та кв. 282 вид. 5 на землях Пакульської сільської ради Чернігівського району виконано відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 року, й відповідно до вказаного розрахунку загальна сума заподіяної шкоди становить 155 164, 36 грн. (а.с. 15).

Вказаний розрахунок здійснено держінспектором з ОНПС Чернігівської області М.В. Малий та перевірено ст. держінспектором з ОНПС Чернігівської області О.О.Феськовець.

В матеріалах справи наявне положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області затверджену наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 року №136. (далі положення інспекції; а.с. 42-55).

Відповідно до п. 6.11. положення інспекції Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред`являти претензії.

Водночас, при стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід врахувати приписи ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимоги п.7 ч.3 ст. 29, п.4 ч.1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70% грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50%, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20%, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70%.

Колегія суддів дослідила та перевірила розрахунок позивача та погоджується з тим, що загальна сума розміру заподіяної шкоди з врахуванням індексації становить 155 164, 36 грн.

Пунктом 6.1.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Згідно з нормами ст. 105 Лісового кодексу України, ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" вчинення відповідачем зазначених правопорушень (порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів) є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення Відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди.

Відповідно до ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

За загальним правилом застосування як договірної, так і деліктної відповідальності, що передбачено нормами ч. 2 статті 614, ч. 2 статті 1166 ЦК України, встановлюється презумпція вини правопорушника, втім, відповідач під час розгляду справи в порушення вимог статей 33, 34 ГПК України не довів, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісу на підвідомчій території від незаконної рубки, не надав належних і допустимих доказів щодо відсутності його вини або доказів відшкодування заподіяної шкоди.

Таким чином, враховуючи презумпцію вини правопорушника, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна думка з даного питання висловлена в постановах Вищого Господарського суду України від 09.02.2016 р. у справі № 907/556/15, від 02.11.2016 р. у справі № 910/4796/16, від 26.01.2017 р. у справі № 927/677/16.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної чи фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як відшкодування заподіяної шкоди суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками, вину відповідача. При цьому на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправності поведінки відповідача, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

Згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які повинні нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками; відповідно до статей 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Протиправна бездіяльності таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Крім того, відповідач не надав господарським судам доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності. До того ж, відповідачем не було надано доказів проведення службового розслідування факту незаконної порубки дерев.

Посилання відповідача на відсутність доказів саме його вини у незаконній порубці дерев колегія суддів вважає хибними, адже, за загальним правилом застосування як договірної, так і деліктної відповідальності, що передбачено нормами ч. 2 ст. 614, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, встановлюється презумпція вини правопорушника, втім, відповідач під час розгляду справи в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не довів, а суд першої інстанції в порушення приписів ст. ст. 38, 43 ГПК України не встановив, що відповідач на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісу на підвідомчій території від незаконної рубки.

Інші доводи відповідача, в т.ч. щодо бездіяльності позивача відносно розслідування факту незаконної вирубки лісу та пошуку осіб, якими було здійснено вирубка лісу, не є підставою звільнення відповідача від відповідальності, відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Колегія суддів звертає увагу, що таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665, не встановлено обов`язок зазначати якими вимірювальними засобами здійснювались заміри діаметра пнів.

В матеріалах справи наявне положення про лісову охорону агролісгосподарських підприємств КП «Чернігівоблагрополіс» затверджене наказом директора ДП «Чернігіврайагролісгосп» від 28.08.2014 року №82-А. (далі положення про озорону; а.с. 101-103) відповідно до якого до штату лісової охорони входять працівники агролісогосподарських підприємств, що постійно чи тимчасово займають посади головних лісничих, помічників лісничих.

Відповідно до ч. 2, 5, 7 п. 5 положення про охорону службові особи лісової охорони відповідно до покладених на неї завдань мають право виявляти злочини й адміністративні правопорушення у сфері лісового і мисливського господарства.

Брати участь у складанні відповідних матеріалів про виявлення правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, із подальшою передачею матеріалів про лісо порушення до правоохоронних органів та органів виконавчої влади.

Визначати за затвердженими таксами і методиками розмір збитків, завданих лісовому господарству та шкоди, заподіяної лісу внаслідок неправомірних дій.

Як вбачається з матеріалів справи вимірювання діаметру пнів проводилося за допомогою лінійки, тобто засобом, яким і вимірюється відстань, довжина, діаметр тощо. Відтак, на думку колегії суддів висновок суду першої інстанції щодо невідповідності вимірювального засобу, яким здійснювалися заміри пнів вирубаних дерев є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог є не вірним, оскільки відповідач не спростував доводів позивача, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісу на підвідомчій території від незаконної вирубки, а також відсутності вини у такій бездіяльності його працівників.

Доводи відповідача щодо відсутності акту екологічної інспекції колегією суддів не беруться до уваги, оскільки останнім не доведено обов'язковості вказаного акту, який складається у разі проведення планової/позапланової перевірки та з підстав наведених вище.

Колегія суддів також звертає увагу, що в даному випадку екологічною інспекцією не проводилось жодних планових або позапланових перевірок, а факт правопорушення лісового природоохоронного законодавства виявив лісник, про, що ним було складено пояснювальну записку та надано її керівництву.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак відповідачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновку щодо своєї вини.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про відшкодування збитків у розмірі 155 164, 36 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Прокуратури Чернігівської області підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/17 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 14.03.2017 року у справі №927/143/16 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, яким:

«1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства „Чернігіврайагролісгосп" (, вул. Шевченка, 119, смт Михайло - Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552) шкоду, завдану навколишньому природному середовищу у розмірі 155 164, 36 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто шістдесят чотири), шляхом перерахування коштів одержувачам: 46 549, 31 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот сорок дев`ять) до спеціального фонду Державного бюджету України; 31 032, 87 грн. (тридцять одну тисячу тридцять дві) до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 77 582, 18 грн. (сімдесят сім тисяч п`тсот вісімдесят дві) на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

3. Стягнути з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства „Чернігіврайагролісгосп" (, вул. Шевченка, 119, смт Михайло - Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552) на користь прокуратури Чернігівської області 2 327, 47 грн. (дві тисячі триста двадцять сім) витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.»

3. Стягнути з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства „Чернігіврайагролісгосп" (, вул. Шевченка, 119, смт Михайло - Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552) на користь прокуратури Чернігівської області 2 560, 22 грн. (дві тисячі п`ятсот шістдесят) витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити господарському суду Чернігівської області

5. Справу №927/143/17 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

М.А. Руденко