ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р.Справа № 915/49/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лавриненко Л.В.,

суддів: Філінюка І.Г., Лашина В.В.

при секретарі судового засідання - Кияшко Р.О.

розглянувши матеріали апеляційні скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2017 р.

по справі № 915/49/17

за позовом Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр)

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв

про стягнення 32 000 грн.

за участю представників сторін:

від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв: особисто, ОСОБА_2 - за довір.

від Анімаккорд ЛТД (республіка Кіпр): Роман В.С. - за довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2017 р. по справі № 915/49/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, встановленого ст. 102 ГПК України.

В січні 2017 р. Компанія «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв, в якому просила стягнути з відповідача суму компенсації у розмірі 32 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем виключних авторських прав Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_2", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_3", права на який належать Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2017 р. позов Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) задоволено у повному обсязі.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність у нього виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_4" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідачем вчинено порушення виключних авторських прав Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_2", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_4", права на який належать Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр), що підтверджується фіскальним чеком від 06.09.2016 р., який містить інформацію про особу, якою продається товар, дату здійснення операції з купівлі-продажу товару та його вартість, а також відеофіксацією від 06.09.2016 р., що була здійснена представником позивача в гастрономі, за адресю: АДРЕСА_3.

Не погодившись з наведеним судовим рішенням, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв оскаржив його до Одеського апеляційного господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, суд в неповному обсязі з'ясував обставини справи, не повно дослідив докази та дійшов до неправильного висновку, який не відповідає обставинам справи.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв в поданій апеляційній скарзі також зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем виключних авторських прав Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) та здійснення продажу контрафактного товару.

Відповідач, посилаючись на приписи ст. 32 Конституції України та ст. 307 Цивільного кодексу України зазначає, що записи на компакт диску прихованої відеозйомки не можуть бути використані судом в якості доказу, оскільки процес відеозйомки суттєво порушує певні особисті немайнові права фізичної особи, щодо якої здійснювалась відеозйомка, а доказів на надання згоди фізичною особою, на проведення відеозйомки, позивачем, всупереч ст. 307 Цивільного кодексу України не надано.

Отже, оскільки відеозаписи отримані позивачем всупереч встановленому чинним законодавством України порядку, вони не можуть бути використані судом в якості доказу.

Як зазначає відповідач, наданий позивачем в якості доказу товарний чек від 06.09.2016 р. не містить реквізитів, які б надали можливість ідентифікувати товар, нібито проданий в магазині фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв.

Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що відповідач не приймав участь у даній справі, оскільки вся поштова кореспонденція направлялась господарським судом на адресу його попереднього місця проживання (АДРЕСА_1), проте з травня 2016 р. фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 у зв'язку з чим судом першої інстанції порушено право відповідача на участь в судових засіданнях.

Крім того, 05.07.2017 р. фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній зазначає, що позивачу належать права не на весь серіал «ІНФОРМАЦІЯ_5», а лише на серії, починаючи з 14 по 26, оскільки при розгляді справи № 915/144/17 Господарським судом Миколаївської області було встановлено, що виключні права на серії 1-13 аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_5» передані Блу Аеджин Марітайм.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, що, оцінюючи подані позивачем докази в сукупності на предмет їх належності, допустимості та способу їх отримання, недоведеності порушення відповідачем авторських прав позивача, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша та Мєдвєдь" (правовласник) в особі Генерального директора Управляючої організації ТОВ "РВТ Інвест" ОСОБА_4 та Компанією «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) (набувач), яка заснована відповідно до законодавства Республіки Кіпр за реєстраційним номером НЕ 244451, в особі ОСОБА_5 від імені ДМ Сервісез Лімітед - директор, укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_6" та "ІНФОРМАЦІЯ_7").

Відповідно до п.1.1. договору від 10.12.2014 р. № ММ-2 правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає та відчужує набувачеві виключне право у повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Пунктом 1 розділу «А» цього договору визначено, що аудіовізуальні твори - це кольорові анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_6" та "ІНФОРМАЦІЯ_7" російською мовою, включаючи, але не обмежуючись, вихідними матеріалами, елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною серій, в тому числі, графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього договору.

За приписами п. п. 1.1.1., 1.2., 1.4., 1.5. договору від 10.12.2014 р. № ММ-2 правовласник передає та відчужує набувачеві виключне право на серії у повному обсязі з дати підписання відповідних актів передачі справ.

Основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуальних творів, виключне право на котрі підлягає передачі відповідно до цього договору, вказані у відповідних додатках до договору, що є невід'ємною частиною цього договору. Виключне право на аудіовізуальні твори передається та відчужується правовласником набувачеві у повному обсязі для використання його будь-яким способом та будь-якій формі згідно умов цього договору.

Виключне право на аудіовізуальні твори переходить від правовласника до набувача у день підписання актів прийомки прав.

Відповідно до п. 4.1. наведеного договору одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачеві у повному обсязі виключне право на всі юридично значимі елементи та об'єкти аудіовізуальних творів, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів "ІНФОРМАЦІЯ_6" та "ІНФОРМАЦІЯ_7", графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього договору.

Згідно з п. 7.1. договору від 10.12.2014 р. № ММ-2 даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації строку дії виключного права за застосованим правом.

Додатком №1 до договору від 10.12.2014 р. № ММ-2 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів "ІНФОРМАЦІЯ_8" та "ІНФОРМАЦІЯ_7" та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Факт передачі прав на аудіовізуальні твори (серіали "ІНФОРМАЦІЯ_6" та "ІНФОРМАЦІЯ_7") підтверджується актом від 01.01.2015 р. №1 до договору про відчуження виключного права від 10.12.2014 р. № ММ-2.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_4" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Причиною виникнення спору по даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Компанії «Анімаккорд ЛТД» передбаченої Законом України «Про авторське право і суміжні права» компенсації в сумі 32 000 грн., у зв'язку з порушенням майнових авторських прав.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

При зверненні з позовом про стягнення компенсації за порушення авторських прав Компанію «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) на підтвердження розповсюдження відповідачем товару із зображенням, що є об'єктом авторського права, позивач надав DVD - диск з відеозаписом від 06.09.2016 р., який здійснений представником позивача в гастрономі, який знаходиться в АДРЕСА_3 в якому здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв.

21.09.2016 р. позивач надіслав відповідачу лист щодо припинення порушення авторського права та мирного врегулювання спору.

На зазначений лист позивача щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, відповідачем відповіді не надано.

Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 32 000 грн., як компенсації за порушення авторського права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

За приписами ч. ч. 2 - 4 ст. 426 наведеного Кодексу особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Статтею 435 Цивільного кодексу України визначено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору.

За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Частиною 1 статті 8 цього Закону до об'єктів авторського права віднесено твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори.

Приписами ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Статтею 443 Цивільного кодексу України передбачено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на твір є:

1) право на використання твору;

2) виключне право дозволяти використання твору;

3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти:

1) відтворення творів;

2) публічне виконання і публічне сповіщення творів;

3) публічну демонстрацію і публічний показ;

4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення;

5) переклади творів;

6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;

7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо;

8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору;

9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором;

10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер;

11) імпорт примірників творів.

Цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково.

Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є:

а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав;

б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення;

в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору;

г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення;

д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав;

е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу;

є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління;

ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Згідно зі ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону, суб'єкти авторського права (і особи, які представляють їх інтереси) мають право подавати позови про виплату компенсації, а суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Приписами п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" визначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв шляхом розповсюдження контрафактного товару із зображенням персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_2», який є самостійною складовою частиною аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_5", порушив належні Компанії «Анімаккорд ЛТД» (республіка Кіпр) виключні права на використання зображення названого персонажу, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв компенсації за допущене порушення прав інтелектуальної власності в сумі 32 000 грн. заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що відеозйомка, подана позивачем в якості доказу на підтвердження факту придбання контрафактного товару у магазині фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв, не може бути використана в якості доказу, не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1 - 2 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

В будь-якому випадку знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

За змістом ч. 3 ст. 308 цього Кодексу зображення може бути розповсюджене без дозволу фізичної особи, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

В даному випадку, на здійсненій позивачем відеозйомці, на яку посилається відповідач, відсутне зображення будь - якої фізичної особи. Тобто посилання відповідача на приписи ст. 307 Цивільного кодексу України в даному випадку є хибними.

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що зйомка проводилася у магазині, що є публічним місцем, отже не посягає на права, визначені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Таким чином, зроблена позивачем відеофіксація за ознаками ст. 32 Господарського процесуального кодексу України може підтверджувати факт придбання контрафактного товару у магазині відповідача.

Доводи фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв про те, що наданий позивачем в якості доказу товарний чек від 06.09.2016 р. не містить інформацію з якої з достовірністю можна було б ідентифікувати товар, нібито проданий в магазині відповідача, також не приймається апеляційний господарським судом з огляду на наступне.

За приписами преамбули Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95- ВР (зі змінами та доповненнями) цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 16 ст. 2 цього Закону у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні, зокрема розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно зі ст. 3 Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Разом з тим, за приписами п. п. 1 - 2 Розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 р. № 13, фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

Касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити:

- найменування господарської одиниці;

- адресу господарської одиниці;

- для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери "ПН";

- для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери "ІД" (ідентифікаційні дані);

- якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги);

- вартість одиниці виміру товару (послуги);

- назва товару (послуги);

- літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ);

- позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати;

- загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО";

- для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери "ПДВ";

- для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті "Акцизний податок" його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення;

- порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції;

- фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН";

- напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та найменування або логотип виробника. Наданий позивачем у підтвердження позовних вимог фіскальний чек від 06.09.2016 р. не відповідає встановленим вимогам, зокрема не містить назви реалізованого товару.

Проте, з огляду на вище викладені приписи Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідальність за правильність оформлення розрахункових документів несе саме суб'єкт господарювання.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачу належать права не цілком на весь серіал «ІНФОРМАЦІЯ_5», а лише на серії, починаючи з 14 по 26, оскільки виключні права на серії 1-13 аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_5» передані Компанії «Блу Аеджин Марітайм».

Так, суд апеляційної інстанції на спростування доводів відповідача зазначає, що в матеріалах справи наявна «Спеціальна резолюція» (а. с. 61) відповідно до якої, на позачергових загальних зборах акціонерів Компанії «Блу Аеджин Марітайм», які відбулися у зареєстрованому офісі компанії 10.10.2013 р. одноголосно була прийнята «СПЕЦІАЛЬНА РЕЗОЛЮЦІЯ», якою назва Компанії «Блу Аеджин Марітайм» змінена на назву Компанії «Анімаккорд Лімітед».

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що позивачу належать виключні права цілком на весь серіал «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції порушено його право на участь в судових засіданнях, у зв'язку з направленням судової кореспонденції на попередню адресу місця проживання, відхиляються Одеським апеляційним господарським судом з огляду на наступне.

15.06.2017 р. Одеським апеляційним господарським судом здійснено запит та отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № .

Згідно з отриманої інформації, місце проживання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 15.06.2017 р. є: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом Миколаївської області вся судова кореспонденція направлялась на зазначену адресу.

Той факт, що відповідач, у травні 2016 р. змінив фактичне місце проживання та реєстрації на: АДРЕСА_2, та не звернувся до реєстраційної служби для внесення змін до інформації щодо місця проживання, не дає підстав вважати, що судом першої інстанції порушено право відповідача на участь у судових засіданнях.

Таким чином, доводи фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 85, 91, 93, 99, 101-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2017 р. по справі № 915/49/17 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 17.07.2017 р.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді І.Г. Філінюк

В.В. Лашин