Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" липня 2017 р. Справа № 906/206/17

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:
прокурор: Конончук В.В. - посв. № 033224 від 05.05.15

від позивачів: 1) не з`явився

2) Капелюх В.О. - довіреність № 1885 від 11.05.2017

від відповідача: Кузнєцова М.О. - довіреність № 26/14 від 10.01.2017

від 1-ї третьої особи: Бабинський В.Б. - довіреність від 11.05.2017

від 2-ї третьої особи: не з`явився

від 3-ї третьої особи: Драга В.І. - довіреність № 538/12 від 10.07.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (м. Київ) та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир (м. Житомир)

до Житомирської міської ради ( м. Житомир)

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів:

1) Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (м. Житомир)

2) Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області ( м. Житомир)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

3) Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (м. Житомир)

про визнання незаконним та скасування рішення від 21.07.2016 №295

Справу розглянуто відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року.

Військовий прокурор Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомира звернувся до господарського суду з позовом до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради № 295 від 21.07.2016 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 44-Д" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 11,8541 га, яка увійшла до земельної ділянки, площею 24,7324 га з кадастровим номером :06:001:0035, та яку віднесено до земель оборони, посилаючись на те, що є порушення вимог ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка відноситься до земель Міністерства оборони України, на ній дислокується військова частина НОМЕР_1 , відповідач прийняв спірне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано також тим, що згідно п. 45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями", затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 483 від 22.12.1997 передбачено, що передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Земельна ділянка, площею 11,8541 га, яка увійшла до загальної площі 24,7324 га, за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 44-д відповідно до спірного рішення відповідача, у Міністерства оборони не вилучалася (не викупалася), зміни її цільового призначення земельної ділянки не було.

Також, з позовної заяви вбачається, що відповідно "Правил визначення придатності до експлуатації аеродромів та злітно-посадкових майданчиків державної авіації України", затверджені наказом Міністерства оборони України від 17.11.2014 № 811, земельна ділянка (кадастровий№:06:001:0035, що знаходиться за адресою: м.Житомир, шосе Київське, 44-д) межує із земельною ділянкою в/ч НОМЕР_1 військового вертодрому "Смоківка", що знаходиться за адресою: м. Житомир, Київське шосе, 42 (54), порушує вимоги щодо розміщення смуг безпеки злітно-посадкової смуги аеродрому (вертодрому).

Таким чином, прокурор вважає, що зазначене рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, порушує права Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир та військової частини НОМЕР_1 , як землекористувачів, тому підлягає визнанню недійсним з посиланням на правові позиції встановлені рішеннями у справі №906/1632/13 та у справі № 21/5007/1480/12 щодо визначення статусу спірної земельної ділянки як території спеціального призначення.

Ухвалою господарського суду Житомирської області про порушення провадження у справі №906/206/17 від 06.03.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Військову частину НОМЕР_1 та Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 23.05.2017 у справі №906/206/17 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (10031, м. Житомир, вул. Покровська, 6, ) (т.1 а.с. 252)

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача (МОУ) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно наявних в матеріалах справи пояснень, перший позивач підтримує позовні вимоги, вважає, що оскаржуване рішення прийнято з перевищенням повноважень та підлягає скасуванню, оскільки даним рішенням порушені права Міністерства оборони України в особі військової частини щодо прав на земельну ділянку, яка відноситься до земель оборони. Зазначив, що дані факти вже встановлені рішеннями у аналогічних справах №21/5007/1480/12 та № 906/1632/13 (а.с. 240-245 т.1).

Представник позивача (КЕВ) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та поясненнях від 12.05.2017, від 11.07.2017. Зокрема зазначила, що оскаржуваним рішенням порушені права військової частини на земельну ділянку спеціального призначення - приаеродромну територію вертодрому. Вказала, що згідно рішення Конституційного суду України № 31-рп/2009 від 10.12.2009 по справі №1-46/2009, військовим вважається державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належить, зокрема, аеродромне майно (а.с. 227-229 т.1, а.с. 24-27 т.2). Крім того зазначила, що відповідно висновку № 13/2016 від 16.03.2016 для розгляду та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, земельна ділянка площею 24,7324 га розташована на території спеціального призначення. Також, вказала, що рішеннями у справах №21/5007/1480/12 та № 906/1632/13 встановлено, що приаеродромна територія вертодрому належить до земель Міністерства оборони України.

Представник третьої особи (в/ч А-3749) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно письмових пояснень (а.с. 151-164). Зазначив, що позиція військової частини НОМЕР_1 полягає в тому, що аеродром військової частини НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до аеродрому державної авіації, постійно здійснює покладені на нього керівництвом Збройних Сил України завдання. Неодноразово використовувався та використовується для прийняття повітряних суден Президента України, Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та залучалися для проведення навчань Збройних Сил України. Крім того, даний аеродром внесений в каталог посадкових (вертолітних) майданчиків державної авіації України. Згідно сертифікаційних вимог до цивільних аеродромів України, мають бути дотримані вільні зони, дистанції, обмеження та облік перешкод, метою яких є визначення повітряного простору навколо аеродрому, який необхідно зберігати вільними від перешкод. Так, льотна смуга повинна простиратися за кожним кінцем злітно-посадочної смуги не менше 120 м; льотна смуга повинна простиратися в поперечному напрямку по обидва боки (на всьому протязі льотної смуги) на відстань не менше ніж 100 м.; на льотних смугах точного заходу на посадку 3 категорії, у межах 60 м. у кожну сторону від осьової лінії злітно-посадочної смуги не повинні знаходитися об`єкти, крім візуальних засобів і кутових відбивачів, що мають легку та ламу конструкцію; вільна зона (спеціально підготовлена земельна ділянка земної або водної поверхні, придатна для початкового набору висоти) не повинна перевищувати половину наявної дистанції розбігу (тобто 200 м.). Об`єкти, розташовані у вільній зоні, які можуть являти загрозу для безпеки повітряних суден у повітрі повинні бути усунуті. Дані сертифікаційні вимоги відповідають п. 84 ч.1 ст. 1 Повітряного кодексу України.

Третя особа (ГУ Держгеокадастру) свого представника в судове засідання не направила. Згідно письмових пояснень його представник просив розгляд справи проводити без його участі, в яких також зазначив, що земельна ділянка, площею 24,7324 га перебуває в комунальній власності Житомирської міської ради, а тому згідна листа міської ради від 29.12.2016 №15/251 будь - які дії щодо вказаної земельної ділянки лежать поза компетенції Головного управління (а.с. 87-88). Крім того, до вказаних письмових пояснень додав лист міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомира від 22.03.2017 (т.1 а.с.89)

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, вважає позов прокурора не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав викладених у відзиві від 20.04.2017 та додаткових поясненнях від 10.07.2017 (а.с.173-174 т.1, а.с.17-20 т.2). Зокрема зазначила, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності м. Житомира, в результаті чого було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, присвоєно кадастровий номер та затверджено проект землеустрою. Вважає хибною думку прокурора щодо посилання на рішення у справах № 21/5007/1480/12 та № 906/1632/13. Зазначила, що даними рішеннями встановлювалися факти використання іншої земельної ділянки, яка використовується військовою частиною НОМЕР_1 .

Представник третьої особи - 3 (Департаменту містобудування та земельних відносин) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, вважає рішення міської ради прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності загальною площею 24,7324 га за адресою шосе Київське, 44-д. В процесі розроблення проекту землеустрою виконувалася кадастрова зйомка земельної ділянки і її зовнішні межі, погоджувалися з суміжними власниками землі і користувачами, в тому числі і КЕВ м.Житомир. Щодо земельної ділянки проведено державну реєстрацію, присвоєно кадастровий номер :06:001:0035 (а.с. 32 т.2).

На заперечення представника позивача щодо спеціального призначення земельної ділянки вказав, що даний факт встановлений висновком містобудування, однак не впливає на законність спірного рішення.

Господарським судом, за клопотання учасників процесу, оглядалися матеріали справ № 21/5007/1480/12 та № 906/1632/13.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Житомирської міської ради №295 від 21.07.2016 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 44-Д" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудувної та іншої промисловості, загальною площею 24,7324 га, за адресою: м. Житомир, шосе Київське,44, для розміщення індустріального парку. Кадастровий номер земельної ділянки площею 24,7324 га - :001:0035 (а.с. 27-28 т.1).

В обгрунтування позовних вимог та поясненнях військовий прокурор, представники позивачів та військової частини зазначали, що земельна ділянка спеціального призначення, а саме: приаеродромна територія вертодрому Збройних Сил України, увійшла до земельної ділянки площею 24,7324 га, що є предметом оскарження.

В свою чергу, представник відповідача заперечила обізнаність відповідача про спецпризначення земельної ділянки та вказала на погодження представником КЕВ м. Житомир зовнішніх меж земельної ділянки яка прилягає до земельної ділянки зазначеної в оскаржуваному рішенні.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21.01.2014, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.06.2014, у справі №906/1632/13 встановлено:

- рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради депутатів трудящих №547 від 08.08.1974 "Про підтвердження права користування земельною площею 488,9 га в межах міста Житомира КЕЧ Житомирського району станом на 1 липня 1974 року" підтверджено право користування КЕЧ Житомирського району земельною площею в межах м. Житомира, зокрема, по вул.Київська "Смоківка" (стара назва - вул.Леніна) фактичною площею 131,8 га;

- рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів №605 від 04.10.1979 "Про підтвердження права користування КЕЧ ПрикВо земельними площами в межах міста Житомира" Квартирно-експлуатаційній частині Житомирського району підтверджено право користування земельними площами в межах міста Житомира по вул.Київська "Смоківка" (стара назва - вул.Леніна), фактичною площею 131,8 га (згідно пункту 18 Додатку №1 до рішення);

- рішенням виконавчого комітету Міської Ради народних депутатів №603 від 10.11.1994 "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель Міністерства оборони України" Житомирській квартирно-експлуатаційній частині району затверджено матеріали інвентаризації земель, в тому числі за адресою "Смоківка", Київське шосе, розміром 114 га;

- на підставі директиви Міністра оборони України № Д 322/1/010 від 20.04.2005 Житомирська Квартирно-експлуатаційна частина району переформована в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир з 10.11.2005;

- до земель Міністерства оборони України відноситься земельна ділянка площею 81,18 га, яка розташована за адресою: м. Житомир, Київське шосе, 42 (54), та закріплена відповідно за Військовою частиною НОМЕР_1 (військове містечко №109).

Відповідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, земельна ділянка, за адресою: Київське шосе, 42 (54), де дислокується військова частина А3749 м. Житомир, відноситься до земель оборони, вона не може бути відчужена, не може бути змінено її цільове призначення інакше як за погодженням з основним користувачем - Міністерством оборони України, яке водночас наділене функціями власника від імені держави України.

Згідно кадастрового плану, затвердженого начальником управління Держкомзему в місті Житомир земельній ділянці площею 81,1801 га в м. Житомир по Київському шосе, 54, яка надана для розміщення постійної діяльності військового містечка № НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) 23.05.2011 визначено кадастровий номер 181013600:06:001:0030.

Як вбачається зі схем розміщення земельної ділянки площею 81,18 га, наявних в матеріалах справи № 906/206/17, зокрема, СХЕМА розміщення аеродрому "Смоківка" з вільними зонами та полосами безпеки, свідчить - про наявність на даній ділянці злітно-посадкової смуги (вертодрому) протяжністю 394 м. (а.с.149 т.1).

Даний факт також встановлений постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 по справі №906/1632/13 з посиланням на висновок №225/11 від 25.05.2011 Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, з якого вбачається, що земельна ділянка площею 81,1801 га відповідно до генерального плану міста Житомир, затвердженого рішенням 16 сесії міської ради 23 скликання від 26.12.2001 №266, належить до території спеціального призначення. До висновку додано СХЕМА розміщення аеродрому "Смоківка" з вільними зонами та полосами безпеки.

Дана земельна ділянка, площею 81,1801 га, межує з земельною ділянкою, площею 24,7324 га, що є предметом оскаржуваного рішення міської ради.

Господарський суд встановив, що твердження прокурора та позивачів, що до земельної ділянки площею 24,7324 га увійшла земельна ділянка 11,8541 га яка була предметом позову у справі № 906/1632/13, є помилковими.

Однак, позовні вимоги в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з вільними зонами та полосами безпеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, з висновку №13/2016 для розгляду та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданий Управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 16.03.2016 № 558/13 вбачається, що земельна ділянка площею 24,7324 га відповідно до Генерального плану міста Житомира, затвердженого рішенням 16 сесії міської ради 23 скликання від 26.12.2001 №266, належить до території спеціального призначення (а.с.187-188 т.1).

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Конституційний суд України у рішенні від 10.12.2009 N 31-рп/2009 у справі № 1-46/2009 за конституційним зверненням приватного підприємства "Автосервіс" щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 Цивільного кодексу України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна) пунктом 3.2 встановив, що відповідно до положень статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військовим вважається державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, а е р о д р о м н е, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне м а й н о, майно зв`язку тощо. Згідно з законами України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (частина друга статті 6), "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" (частина перша статті 1, частина третя статті 7) розрізняються такі види військового майна: вилучене з цивільного обороту - озброєння, боєприпаси, бойова та спеціальна техніка; вільне у цивільному обороті - майно, що придатне для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ; надлишкове майно; цілісні майнові комплекси; інше нерухоме майно.

Конституційний Суд України вважає, що правовий режим вільного у цивільному обороті військового майна має аналогічний характер з правовим режимом інших видів державного майна, зокрема у сфері орендних відносин, якщо інше не передбачене законом.

Відповідно до п.45 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України до земель аеропортів (аеродромів) відносяться земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди та обладнання, а також земельні ділянки, необхідні для забезпечення роботи аеропорту (аеродрому) та визначені генеральним планом.

Відповідно до ст.4 Повітряного кодексу України - державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України полягає у формуванні державної політики та стратегії розвитку, визначенні завдань, функцій, умов діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України, застосуванні заходів безпеки авіації, прийнятті загальнообов`язкових авіаційних правил України, у здійсненні державного контролю за їх виконанням та встановленні відповідальності за їх порушення.

Відповідно до ст.8 Повітряного кодексу України - реалізація державної політики з оборонних питань, що пов`язані з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави, належить до компетенції Міністерства оборони України.

Відповідно до ст.4 Повітряного кодексу України - державна авіація використовує повітряні судна з метою забезпечення національної безпеки І оборони держави та захисту населення, які покладаються на Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України, органи внутрішніх справ, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань цивільного захисту, органи охорони державного кордону України, митні органи.

Відповідно до ст.11 Повітряного кодексу України - нормативно-правове регулювання у сфері авіації здійснюється шляхом прийняття в установленому порядку нормативно-правових актів та прийняття уповноваженим органом з питань цивільної авіації авіаційних правил України, що регулюють діяльність цивільної авіації та використання повітряного простору України.

Авіаційні правила України підлягають обов`язковому виконанню всіма юридичними та фізичними особами на території України та суб`єктами авіаційної діяльності України за її межами.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України - аеродром, це поверхня земної або водної ділянки, на якій розміщені будівлі, споруди та обладнання, яка призначена повністю або частково для вильоту, прибуття та руху по цій поверхні повітряних суден.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України - аеродром державної авіації, - аеродром, призначений для використання державними повітряними суднами.

Згідно свідоцтва про реєстрацію вертодрому № АДА-МОУ 19, вертодром "Смоківка" внесений до Державного реєстру аеродромів державної авіації України, експлуатант аеродрому - військова частина А3749 (а.с.172 т.1).

Отже, вертодром військової частини НОМЕР_1 відноситься до аеродрому держаної авіації України, внесений в каталог посадкових (вертолітних) майданчиків державної авіації України та використовується за призначенням.

Відповідно до Сертифікаційних вимог до цивільних (військових) аеродромів України (а.с. 157-164 т.1), клас аеропорту третій має містити наступні технічні вимоги злітно-посадочна смуга (далі - ЗПС):

- льотна смуга повинна простиратися за кожним кінцем ЗПС не менше 120 м;

- льотна смуга повинна простиратися в поперечному напрямку по обидва боки (на всьому протязі льотної смуги) на відстань не менше ніж 100 м;

- на льотних смугах точного заходу на посадку 3 категорії, у межах 60 м. у кожну сторону від осьової лінії ЗПС не повинні знаходитися об`єкти, крім візуальних засобів і кутових відбивачів, що мають легку та ламку конструкцію;

- вільна зона (це спеціально підготовлена ділянка земної або водної поверхні, яка примикає до кінця наявної дистанції розбігу, придатна для початкового набору висоти ПС до встановленого значення) не повинна перевищувати половину наявної дистанції розбігу. Об`єкти, розташовані у вільній зоні, які можуть являти загрозу для безпеки повітряних суден у повітрі повинні бути усунуті;

- зона траєкторії зльоту являє собою простір на поверхні землі, розташований безпосередньо під траєкторією зльоту симетрично відносно неї. Зона починається наприкінці смуги або вільної зони та продовжується до точки, за якою відсутні перешкоди, або до відстані 10 000 м. від її початку.

Дані сертифікаційні вимоги відповідають ст.ст.1, 69 Повітряного кодексу України.

Відповідно до п.84 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України - приаеродромна територія - обмежена регламентованими розмірами місцевість навколо зареєстрованого згідно із встановленим порядком аеродрому (вертодрому) або постійного злітно-посадкового майданчика, до якої встановлені спеціальні вимоги щодо розташування різних об`єктів, а їх висота контролюється з урахуванням умов безпеки маневрування, зльоту та заходу на посадку повітряних суден.

Відповідно до ст.68 Повітряного кодексу України - усі об`єкти і перешкоди, що розташовані на приаеродромній території та перетинають поверхні обмеження перешкод, мають бути обладнані денними і нічними маркірувальними знаками та пристроями згідно з вимогами авіаційних правил України для аеродромів цивільної авіації.

Відповідно до ст.69 Повітряного кодексу України - на приаеродромній території запроваджується особливий порядок здійснення діяльності, яка може вплинути на безпеку авіації та створити перешкоди для роботи наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження.

Будівлі і природні об`єкти, розташовані на приаеродромній території, не повинні становити загрози для польотів повітряних суден.

Для запобігання порушенню умов погодження, незаконному будівництву експлуатант аеродрому повинен здійснювати контроль за станом приаеродромної території.

Визначення умов забудови, використання землі і споруд та здійснення діяльності на приаеродромній території здійснюється органами місцевого самоврядування згідно із законом за погодженням з експлуатантом аеродрому та уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Відповідно до ст.75 Повітряного кодексу України - аеродроми та аеродромні об`єкти (злітно-посадкові смуги, руліжні доріжки, перони, інші елементи аеродромів), що забезпечують безпеку польотів та перебувають у державній власності, не підлягають відчуженню, продажу, приватизації, обміну, передачі в заставу.

Отже, земельна ділянка з вільними зонами та полосами безпеки приаеродромної території аеродрому (вертодрому) повинна бути підконтрольна експлуатанту аеродрому, у даному випадку, - військовій частині НОМЕР_1 .

Такою ж є позиція Рівненського апеляційного господарського суду, викладена у постанові від 19.06.2013, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2013, по справі № 21/5007/1480/12 щодо приналежності земельних ділянок з вільними зонами та полосами безпеки приаеродромної території вертодрому до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 36-48 т.1)

Відповідно до п. 150 Положення про використання повітряного простору України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №401 від 29.03.2002- підприємства, установи та організації, заінтересовані в розміщенні об`єктів у районах аеродрому, повинні погоджувати таке розміщення з відповідними державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, яким належать або підпорядковані ці аеродроми.

В порушення вищезазначених вимог законодавства представники військової частини НОМЕР_1 не були залучені до роботи комісії.

Посилання представників сторін, що КЕВ м. Житомира було погоджено зовнішні межі земельної ділянки по Київському шосе у м. Житомир Житомирській міській раді та передання межових знаків на зберігання Житомирській міській раді за адресою: шосе Київське м. Житомир, 2016 суд не приймає до уваги, оскільки враховуючи, що експлуатантом аеродрому є військова частина НОМЕР_1 , то погодження мало бути саме з військовою частиною.

Заява КЕВ м. Житомира про відкликання підпису № 4121 від 20.09.2016 підтверджує помилковість погодження меж саме КЕВ м. Житомира (а.с. 147 т.1).

Тому, господарський суд доходить висновку про підставність та обґрунтованість заявлених прокурором в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Житомир позовних вимог в частині затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з вільними зонами та полосами безпеки приаеродромної території вертодрому військової частини НОМЕР_1 .

Частинами 2,3 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Як було зазначено вище, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки існування оскаржуваного рішення міської ради (яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, загальною площею 24,7324га за адресою: м.Житомир, шосе Київське, 44-д для розміщення індустріального парку) перешкоджає позивачу у захисті свого права, тому визнання недійсним цього рішення буде належним та єдиним правильним способом захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Оскільки з матеріалів справи господарський суд не може достеменно встановити площу приаеродромної території вертодрому, а уповноважені представники сторін відмовилися від проведення експертизи для встановлення меж даної території, проведення якої було запропоновано господарським судом Житомирської області, суд, встановивши явне порушення вимог чинного законодавства та з метою недопущення порушення прав інших суб`єктів господарювання в майбутньому, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: визнати недійсним рішення Житомирської міської ради №295 від 21.07.2016 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 44-Д" в частині затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з вільними зонами та полосами безпеки, які встановлені сертифікаційними вимогами до цивільних аеродромів України та внесені в каталог посадкових (вертолітних) майданчиків державної авіації України, і, в свою чергу, нанесені на СХЕМУ розміщення аеродрому "Смоківка" з вільними зонами та полосами безпеки (а.с.149 т.1).

Відповідно ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення Житомирської міської ради №295 від 21.07.2016 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Житомир, шосе Київське, 44-Д" в частині затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з вільними зонами та полосами безпеки.

3. Стягнути з Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, майдан С.П.Корольова, 4/2, код 13576954) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир (10014, м. Житомир, вул.Адмірала Щасного, 20, код 08492505) 800,00 грн витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.07.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк: 1 - у справу,
2-7 - сторонам, тетім особам (рек. з повід.)
8 - військовому прокурору Житомирського гарнізону (нарочно)