ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

05 липня 2017 р. Справа № 902/563/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства «Україна»

(вул. Островського, 29, с. Стара Прилука, Липовецький район, Вінницька область, 22511)

до Фізична особа - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення 65 798,30 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача: Подух Л.В. за довіреністю б/н від 12.06.2017р.;

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство «Україна» звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 65 798, 30 грн., з яких: 53 400,00 грн. - основний борг, 5 198,30грн. - пеня, 7200,00грн. - штраф.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 156 від 26.12.2016р. в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 09.06.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/563/17 з призначення до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2017 р. та зобов'язано сторін надати суду докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

На визначену судом дату з'явився представник позивача, який зазначив, що з моменту звернення з позовом до суду, відповідачем проведено часткові розрахунки за поставлений товар, і борг, станом на день розгляду справи, становить 27 642,00 грн.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав. При цьому суд зважає, що ухвала про порушення провадження у справі від 09.06.2017р., направлена відповідачу за адресою вказаною Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернута на адресу суду відділенням поштового зв'язку з написом наступного змісту: «по місцю прописки не проживає».

При цьому суд зважає, що за приписами ст. 64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи судом.

Таким чином, оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника відповідача документально підтверджена не була, надані позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Перевіривши доводи представника позивача поданими доказами, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

26 грудня 2016 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, за договором Покупець) та Фермерським господарством «Україна» (позивач, за договором Постачальник) укладено договір поставки № 156 (надалі Договір)

Відповідно до предмету Договору, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві Товар: борошно пшеничне вищого ґатунку, а Покупець зобов'язується оплатити Товар та прийняти його на умовах згідно Договору.

Кількість, ціна Товару узгоджується Сторонами та вказуються у рахунку-фактурі та видатковій накладній на кожну відповідну партію Товару. (п. 1.2. Договору)

Поставка Товару здійснюється Постачальником Покупцю партіями на умовах: EXW (поставка товару на площі Постачальника) відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 протягом п'яти робочих днів після виконання Покупцем п. 4.2. даного Договору, за умови наявності у Постачальника необхідного асортименту Товару у необхідній кількості. (п. 2.1. Договору)

Товар поставляється окремими партіями на підставі заявки Покупця, умови поставки Товару також вказуються в такій заявці. Заявка передається в усній або письмовій формі по факту, електронною поштою чи через представника Постачальника. (п. 2.3. Договору)

Якість Товару повинна відповідати державним стандартам та/або технічним умовам згідно діючого законодавства України для товару даного типу. (п. 3.1. Договору)

Ціна Договору складає сума всіх видаткових накладних на Товар, поставленого за цим Договором. (п. 4.1. Договору)

Покупець здійснює оплату за Товар на умовах відстрочки платежу на 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту поставки відповідної партії Товару та підписання Сторонами відповідної видаткової накладної на Товар / партію Товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі відповідного рахунку-фактури останнього на Товар / партію Товару. (п. 4.2. Договору)

Зобов'язання Покупця з оплати Товару вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. (п. 4.4. Договору)

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до 31 грудня 2017 року, у будь-якому разі до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по ньому.

Як свідчать матеріали справи 26.12.2016р. позивачем виставлено відповідачеві рахунок-фактуру № ПР-0000748 на суму 72 000,00 грн.

В рамках Договору позивач за видатковими накладними № ПР-0005675 від 26.12.2016р., № ПР-0005679 від 26.12.2016р., № ПР-0005728 від 27.12.2016р., № ПР-0005729 від 27.12.2016р. поставив відповідачеві Товар загальною вартістю 72 000,00 грн.

Виходячи з умов п. 4.2. Договору та дати поставки Товару, відповідач зобов'язаний провести розрахунки не пізніше 10.01.2017р.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звертався до відповідача з вимогами № 23 від 08.02.2017р., № 332 від 13.03.2017р. у зв'язку з порушенням останнім взятих на себе зобов'язань за Договором.

При цьому позивачем надано виписки банку, за якими відповідачем перераховано на рахунок позивача 18 600,00 грн. в рахунок проведення розрахунків за Товар, а саме: 28.02.2017р. - 2000,00 грн., 21.03.2017р. - 5000,00 грн., 10.04.2017р. - 7500,00 грн., 20.04.2017р. - 4100,00 грн..

За твердженням позивача, неоплаченим залишився Товар на суму 53 400,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу та нарахування штрафних санкцій.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо проведення розрахунків за Товар у встановлений Договором строк.

Разом із тим, з наданих позивачем під час розгляду справи доказів вбачається, що відповідач, окрім зазначеної вище суми в розмірі 18 600,00 грн., частково погасив заборгованість, сплативши 4500,00 грн. - 25.04.2017р., 2 850,00 грн. - 04.05.2017р., 7 110,00 грн. - 16.05.2017р., 3 330,00 грн. - 06.06.2017р., 7 968,00 грн. - 12.06.2017р.

Суд зазначає, що відповідно до відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, позивач звернувся до суду з даним позовом 01.05.2017р.. Однак, позовна заява надійшла до суду 07.06.2017р. (відтиск штемпеля вхідної кореспонденції канцелярії суду), а провадження у даній справі порушено 09.06.2017р.

Наведене свідчить, що боргу в розмірі 17790,00 грн. (платежі 25.04.2017р., 04.05.2017р., 16.05.2017р., 06.06.2017р.) відповідачем погашено до порушення провадження у справі.

Згідно пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, враховуючи те, що відповідач погасив заборгованість в розмірі 17 790,00 грн. ще до дати порушення господарським судом провадження у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 17 790,00 грн. основного боргу.

Провадження у справі в частині стягнення 7 968,00 грн. (платіж 12.06.2017р.) основного боргу підлягає припиненню по п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з віднесенням судових витрат в цій частині на відповідача, за правилами ст. 49 цього Кодексу.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, до стягнення підлягає сума боргу в розмірі 27 642,00 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 5 198,30 грн. пені та 7 200,00 грн. штрафу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 5.2. Договору визначено, що у разі порушення строків оплати Товару Покупцем, останній сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення оплати Товару від загальної вартості зобов'язання.

Пунктом 5.5. Договору визначено, що у разі порушення строків оплати поставленого Товару Покупцем, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф в розмірі 10% від вартості невиконаного зобов'язання.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та штрафу є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши правильність проведених позивачем розрахунків штрафу та пені, суд дійшов висновку про їх арифметичну правильність, відповідність вимогам умовам Договору. Відтак, дані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог в частині стягнення 27 642,00 грн. основного боргу, 7 200,00 грн. штрафу та 5 198,30 грн. пені.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фермерського господарства «Україна» (вул. Островського, 29, с. Стара Прилука, Липовецький район, Вінницька область, 22511, ) 27 642 (двадцять сім тисяч шістсот сорок дві) грн. 00 коп. - основного боргу; 5 198 (п'ять тисяч сто дев'яносто вісім) грн. 30 коп. - пені; 7 200 (сім тисяч двісті) грн. 00 коп. - штрафу та 1 167 (одну тисячу сто шістдесят сім) грн. 41 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 17 790,00 грн. основного боргу відмовити.

4. Провадження у справі в частині стягнення 7 968,00 грн. основного боргу припинити.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 липня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (АДРЕСА_1)