ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2017 р.Справа № 924/398/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВН ЛІМІТЕД", м. Вінниця

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро сольюшн", м. Шепетівка, Хмельницької області

про стягнення 29 726 072,98 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 04.05.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 15.05.2017р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 29726072,98 грн., з яких 28365771,60 грн. основного боргу, 1120163,75 грн. втрат від інфляції та 240137,63 грн. 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки №24/11-16/ЛН.

Повноважний представник позивача під час судового розгляду спору 11.07.2017 року подав клопотання №16.-20/1027 від 11.07.2017 року, у якому, на підставі ст.22 ГПК України, зменшує розмір позовних вимог на 24960739,22 грн., з яких: 236000437,84 грн. - основний борг, 1120163,75 грн. втрат від інфляції та 240137,63 грн. 3% річних.

Оскільки подане клопотання відповідає положенням ст.22 ГПК України, судом приймається заявлене позивачем зменшення розміру позовних вимог.

Повноважний представник відповідача в судових засіданнях та у наданому суду відзиві на позов №06-ТАС від 10.07.2017 року просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що позивачем (постачальником) всупереч умовам договору не поставлено покупцю 2912,830 тон товару та не надано жодних документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом з ним.

Окрім того, в судовому засіданні 30.05.2017 року відповідачем подано клопотання №118 від 29.05.2017 року про зупинення провадження у справі, у якому просить суд зупинити провадження у справі №924/398/17 у зв'язку із судовим розглядом справи №902/501/17 за позовом ТОВ "Тортагро Сольюшн" до ТОВ "ЛВН Лімітед" про визнання договору поставки №24/11-16/ЛН недійсним. Вважає, що задоволення господарським судом Вінницької області позову у справі №902/501/17 призведе до припинення провадження у справі №924/398/17 у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Суд, розглянувши подане клопотання про зупинення провадження, не знаходить підстав для його задоволення з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Окрім того, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені цим судом самостійно.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки станом на даний час сторонами не надано доказів на спростування правомірності договору поставки №24/11-16/ЛН від 24.11.2016 року як підстави позову, враховуючи презумпцію правомірності правочину, суд не вбачає наявність обставин, які б свідчили про неможливість розгляду та вирішення даної справи.

Одночасно, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 Рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За таких обставин, суд не знаходить обґрунтованої мотивації для зупинення провадження у справі №924/398/17 до вирішення справи №902/501/17 про визнання недійсним договору поставки №24/11-16/ЛН, оскільки вирішення вказаного спору не може бути перешкодою для встановлення всіх істотних обставин у даній справі у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, а необґрунтоване зупинення провадження у справі порушує право сторін на розгляд справи упродовж розумного строку.

Крім того, у разі визнання судом недійсним оскаржуваного у справі №902/501/17 договору поставки відповідач не позбавлений права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів шляхом звернення до суду з заявою про перегляд рішення у справі № 924/398/17 за нововиявленими обставинами (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 11.11.2015 року у справах №916/1373/15-г та №910/13652/15).

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

24 листопада 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВН Лімітед" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" (покупець) укладено договір поставки №24/11-16/ЛН (далі - договір), за умовами п.1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця сою, в кількості 2992,170 тон +/- 5% (товар), а покупець зобов'язується прийняти та сплатити ціну продажу товару на умовах та в строки, визначені даним договором.

Ціна однієї тони товару складає 9480,00 грн., в т.ч. ПДВ (п.1.2. договору).

Загальна вартість товару складає 28365771,60 грн. (п. 1.3. договору).

Передача товару, відповідно до п. 1.4. договору, здійснюється постачальником на умовах EXW, згідно правил Інкотермс в редакції 2010 року. Місце передачі: Хмельницька область, Красилівський район, с. Митинці - 2912,830 тон; Хмельницька область, м. Шепетівка, пров. Подільський, 20 - 72,240 тон; Чернівецька область, Сокирянський район, ст. Васкауци - 2,6 тон; Чернівецька область, Кіцманський район, с. Оршівці - 4,5 тон.

В силу приписів п. 1.5. договору постачальник зобов'язується протягом десяти календарних днів з моменту підписання даного договору провести передачу права власності покупцю на товар. Перехід права власності підтверджується видатковою накладною та актом приймання-передачі товару.

Разом з товаром постачальник передає покупцеві такі документи: рахунок; видаткову накладну на товар; податкова накладна реєструється сторонами договору в електронному режимі, відповідно до вимог Податкового кодексу України: посвідчення про якість (картка аналізу зерна) (п. 1.6. договору).

Приймання товару покупцем від постачальника по кількості та якості здійснюється за адресою передачі товару відповідно до п. 1.4. чинного договору (п. 1.8. договору).

У п. 2.1. договору сторони погодили, що розрахунок за товар здійснюється покупцем до 31 січня 2017 року. Оплата за товар здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку.

Датою проведення оплати вважається дата зарахування банком грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.2.2. договору).

У п. 3.4. договору визначено, що покупець зобов'язаний, зокрема, здійснити оплату за товар, в розмірах та порядку, визначених цим договором.

У п. 8.1. договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.01.2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договорі.

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а представником відповідача по довіреності №387 від 25.11.2016 року прийнято товар згідно видаткової накладної №6000 від 29.11.2016 року на суму 28365771,60 грн.

Видаткова накладна №6000 від 29.11.2016 року підписана сторонами та скріплена їхніми печатками.

Позивач звернувся до відповідача із претензією №09-27/0194 від 01.02.2017 року, у якій просить останнього перерахувати 28365771,60 грн. заборгованості за поставлений згідно договору поставки №24/11-16/ЛН від 24.11.2016 року товар.

Як вбачається із платіжного доручення №224 від 25.05.2017 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн" перераховано за сою згідно договору №24/11-16/ЛН 1000000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача 4765333,76 грн. заборгованості згідно договору поставки.

Аналізуючи докази, досліджуючи їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки №24/11-16/ЛН від 24.11.2016 року, згідно умов якого сторони взяли на себе зобов'язання з поставки та оплати товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи стверджується, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 28365771,60 грн., що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною №6000 від 29.11.2016 року. Проте, відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі здійснено оплату поставленого позивачем товару, що зумовило звернення останнього до суду із позовом про стягнення 4765333,76 грн. основного боргу, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 11.07.2017 року.

Відтак, оскільки матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати заявленої до стягнення суми, суд приходить до висновку про підставність поданого позову про стягнення з відповідача 4765333,76 грн. заборгованості за договором поставки №24/11-16/ЛН від 24.11.2016 року.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з ТОА "Торгагро Сольюшн" 4765333,76 грн. боргу за договором поставки №24/11-16/ЛН від 24.11.2016 року.

Судовий збір згідно ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВН ЛІМІТЕД", м. Вінниця до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро сольюшн", м. Шепетівка Хмельницької області про стягнення 4765333,76 грн. задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, провулок Подільський, 20, код 39022147) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВН Лімітед" (21050, м. Вінниця, вул. Миколи Оводова, буд. 38, код 39195,76 грн. (чотири мільйони сімсот шістдесят п'ять тисяч триста тридцять три грн. 76 коп.) основного боргу, 71480,01 грн. (сімдесят одна тисяча чотириста вісімдесят грн. 01 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 14.07.2017 року.

Суддя С.В. Гладій