ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Справа № 923/1460/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз", м.Херсон

до відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

про визнання додаткової угоди до договору недійсною

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий ЦВМ Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області 28.04.2007р.), юрисконсульт, довіреність № 170612/02 від 12.06.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_4 (посвідчення № 1778 від 29.08.2014р.), головний юрисконсульт, довіреність № 14-65 від 14.04.2017р.

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз", м.Херсон звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ про визнання недійсним правочину.

Ухвалою суду від 30.12.2016р. порушено провадження у справі №923/414/17.

Ухвалою суду від 23.02.2017р. справу №923/1460/16 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду м.Києва.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Херсонрегіонгаз" задоволено, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 23.02.2017р. скасовано, а справу передано на розгляд до Господарського суду Херсонської області.

11.05.2017р. справа №923/1460/16 надійшла до господарського суду Херсонської області.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.05.2017р. № 77 у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Ярошенко В.П. на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №923/1460/16, за результатами якого справу розподілено судді Павленко Н.А.

В судовому засіданні 30.05.2017р. головуючим суддею Павленко Н.А. задоволено заяву про самовідвід.

У зв'язку із винесенням ухвали про самовідвід судді Павленко Н.А., на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Херсонської області від 31.05.2017р. №107 здійснено повторний автоматизований розподіл справи №923/1460/16.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №923/1460/16 передано на розгляд судді Сулімовській М.Б.

Ухвалою суду від 01.06.2017р. справу прийнято до провадження, призначено судове засідання на 04.07.2017р.

В судове засідання представники сторін з'явились.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити, надала для залучення до матеріалів справи додаткові документи.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи, 30.12.2015р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" (Покупець) було укладено Договір №16-192-Н на купівлю-продаж природного газу (т.1 а.с.11-13), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Розділом VI Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016р. (т.1 а.с.16) сторони визначили порядок та умови проведення розрахунків.

Відповідно до п.6.1 оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Умовами розділу VII Договору визначено відповідальність сторін.

23.05.2016р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №5 (т.1 а.с. 18) до Договору №16-192-Н купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р., якою було внесено доповнення в п.6.1 Договору, доповнено п.7.7, викладено розділ Х в іншій редакції.

Так в п.6.1 Договору було додано останній абзац в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим Договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України".

Статтю 7 Договору "Відповідальність сторін" було доповнено пунктом 7.7 в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором".

Як зазначає ТОВ "Херсонрегіонгаз", укладаючи дану угоду позивач розумів, що у подальшому це призведе до чергових судових позовів НАК "Нафтогаз України", оскільки пунктом VI Договору "Порядок та умови проведення розрахунків" передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу, що, як зазначає позивач, завідомо неможливо виконати підприємству через несвоєчасні розрахунки населенням.

У зв'язку з чим позивач вважає Додаткову угоду №5 від 23.05.2016р. до Договору №16-192-Н купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р. такою, що укладена позивачем під впливом тяжких і вкрай невигідних обставин, а тому вона має бути визнана недійсною на підставі статті 233 ЦК України.

Обґрунтовуючи свою позицію ТОВ "Херсонрегіонгаз" зазначив, що специфіка відносин сторін за означеним Договором, з урахуванням того, що вони є суб'єктами ринку природного газу, на яких постановою КМУ №758 від 01.10.2015р. покладено спеціальні обов'язки, полягає у чіткій регламентації на законодавчому рівні ціни (як регульованої оптової так і граничної роздрібної) природного газу, умов, способу, порядку розрахунків, та створює пряму залежність між розрахунками суб'єктів ринку природного газу, починаючи з кінцевого споживача і закінчуючи оптовим продавцем, тобто відповідачем.

На взаємовідносини між відповідачем та позивачем за даним Договором безпосередній вплив має механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ побутовими споживачами, які у встановленому чинним законодавством порядку оформили субсидії, джерелом погашення яких є кошти Державного бюджету України.

Позивач зауважує, що розрахунки за спожитий природний газ побутовими споживачами, які оформили субсидії, та, відповідно, розрахунки з постачальником ресурсу природного газу (відповідачем), у тому числі і за рахунок перерахування субвенцій з Державного бюджету на надання пільг та субсидій, є можливим лише за умови дотримання Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015р. №493/688. А це, на думку позивача, означає, що у нього є лише така можливість розраховуватися з відповідачем за придбаний за Договором №16-192-Н від 30.12.2015р. природний газ пільгових категорій населення та населення, що оформило субсидії.

Разом з тим, як стверджує позивач, усвідомлюючи важливість для позивача механізму проведення розрахунків та застосування діючого механізму перерахування субвенції, застосування якого надає змогу розрахуватись за придбаний природний газ для пільгових категорій населення та населення, що оформило субсидію, НАК "Нафтогаз України" близько 40 днів не проводила розрахунки на суму 81492212,00 грн., у т.ч. 13582035,33 грн. ПДВ, за підписаним усіма учасниками розрахунків 18.02.2016р. Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №561, тим самим позбавивши позивача можливості у повній мірі розрахуватися за придбаний у січні 2016 року природний газ за Договором №16-192-Н. Таким чином, з урахуванням умов Договору (п.6.1, 7.2, 9.3) та ст.625 ЦК України, протягом наступних п'яти років у відповідача існує можливість нарахувати та стягнути з позивача штрафні та фінансові санкції, розмір яких, за розрахунком позивача, перевищує 2 млн. 300 тис. грн.

Також у березні та квітні 2016 року відповідач взагалі не підписав надані з супровідними листами та підписані Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області, Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації та позивачем спільні протокольні рішення, чим, на думку позивача, навмисно позбавив останнього можливості розрахуватися за природний газ на суму 57200000,00 грн. та 87000000,00 грн. відповідно. У зв'язку з чим у відповідача існує можливість нарахувати та стягнути з позивача штрафні та фінансові санкції в розмірі більше 7 млн. 567 тис. грн.

Як стверджує ТОВ "Херсонрегіонгаз", відповідач, усвідомлюючи наслідки своїх дій для позивача, у такий спосіб сприяв формуванню тяжких обставин і змушував його укласти на вкрай невигідних для останнього умовах додаткову угоду.

Вказане позивач також підтверджує копією електронного листа НАК "Нафтогаз України" від 10.03.2016р. (т.1 а.с.19), адресованого ряду підприємств, в тому числі і позивачу, в якому відповідач просить надати разом з спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання примірник підписаної додаткової угоди до договору (яка у свій час не була підписана позивачем, що мало наслідком не проведення відповідачем розрахунків за вищенаведеними спільними протокольними рішеннями та сприяло зростанню дебіторської заборгованості Державного бюджету перед ТОВ "Херсонрегіонгаз" за розрахунки по пільгам і субсидіям населенню за спожитий природний газ); а також листом НАК "Нафтогаз України" від 18.04.2016р. №7-2185/1.2-16 (т.1 а.с.34-35), в якому відповідач, за твердженням позивача, офіційно висловив та підтвердив свою позицію щодо підписання позивачем додаткової угоди, посилаючись на захист власних інтересів.

За таких обставин, як наголошує ТОВ "Херсонрегіонгаз", з огляду на наявний механізм проведення розрахунків, що в значній мірі залежить від волі самого відповідача, та, відповідно, нерівне становище сторін, враховуючи тиск з боку відповідача, що штучно спричинило значну кредиторську і дебіторську заборгованість, і, відповідно, створило загрозу існування ТОВ "Херсонрегіонгаз" (оскільки в даному випадку дебіторська заборгованість в значній мірі залежить від дій відповідача), позивач змушений був укласти 23.05.2016р. Додаткову угоду №5, яка забезпечила відповідачу можливість нараховувати та стягувати з ТОВ "Херсонрегіонгаз" штрафні та фінансові санкції.

При цьому, отримавши електронною поштою скановану копію підписаної додаткової угоди відповідач, як стверджує позивач, тією ж датою підписав Спільне протокольне рішення №1611 від 23.05.2016р. на суму 103058654,21 грн. і тим самим дозволив провести розрахунки, і таким чином зменшити кредиторську заборгованість позивача та дебіторську заборгованість Державного бюджету перед позивачем.

Наведене, на думку позивача, є підставою для визнання Додаткової угоди №5 від 23.05.2016р. недійсною як такої, що вчинена під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач НАК "Нафтогаз України" у своєму відзиві зазначив наступне.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 Закону України "Про ринок природного газу" відповідальність суб'єктів ринку природного газу за порушення умов договору визначено як один з основних принципів функціонування ринку природного газу.

Відповідно до положень Порядку, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005р. №20, сума субвенцій розраховується і затверджується органами місцевого самоврядування кожному підприємству теплоенергетики окремо та перераховується підприємству - надавачу послуг, яке, в свою чергу, спрямовує отримані з бюджету кошти на розрахунки з постачальниками енергоносіїв, у тому числі з НАК "Нафтогаз України". При цьому, відповідно до абз. 4 п.7 Порядку, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. Тобто, як стверджує відповідач, розрахунки згідно із зазначеним механізмом проводяться за згодою сторін, а отже це є правом сторін, а не обов'язком.

Однак контрагенти часто зловживають наданим правом на отримання субвенцій. Так, при розгляді у господарських судах справ про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу природного газу підприємствами-боржниками умисно підміняються поняття та неоднозначно тлумачаться положення спільних протокольних рішень, укладених у порядку, затвердженому постановою КМУ від 11.01.2005р. №20, для приховування власної недобросовісної поведінки та для уникнення відповідальності, передбаченої чинним законодавством України.

Саме тому, як зазначає відповідач, з метою захисту інтересів Компанії та керуючись ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, статтею 652 ЦК України, якими передбачено право сторін вносити зміни до договору, НАК "Нафтогаз України" було розроблено проекти додаткових угод до Договору постачання природного газу від 30.12.2015р. №16-192-Н, які на виконання ч.2 ст.188 ГК України було надіслано позивачу на підписання. В свою чергу, останнім було схвалено вказану спірну додаткову угоду та підписано.

Відповідач наголошує, що НАК "Нафтогаз України" при укладенні Додаткової угоди №5 до Договору №16-192-Н діяв виключно в порядку, визначеному чинним законодавством України, а тому позовні вимоги, на його думку, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так 30.12.2015р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" (Покупець) було укладено Договір №16-192-Н на купівлю-продаж природного газу (т.1 а.с.11-13), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Розділом VI Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016р. (т.1 а.с.16) сторони визначили порядок та умови проведення розрахунків.

Відповідно до п.6.1 оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Умовами розділу VII Договору визначено відповідальність сторін.

23.05.2016р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №5 (т.1 а.с. 18) до Договору №16-192-Н купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р., якою було внесено доповнення в п.6.1 Договору, доповнено п.7.7, викладено розділ Х в іншій редакції.

Так в п.6.1 Договору було додано останній абзац в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим Договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України".

Статтю 7 Договору "Відповідальність сторін" було доповнено пунктом 7.7 в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором".

Спір виник внаслідок того, що ТОВ "Херсонрегіонгаз" вважає, що угода вчинена під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, у зв'язку з чим просить визнати її недійсною на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано копію Договору 16-192-Н від 30.12.2015р. на купівлю-продаж природного газу, Додаткові угоди до договору №1 від 31.01.2016р., №2 від 29.02.2016р., №3 від 31.03.2016р., №4 від 30.04.2016р., №5 від 23.05.2016р., електронний лист НАК "Нафтогаз України" від 10.03.2016р., Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, листування з НАК "Нафтогаз України" щодо підписання спільних протокольних рішень, листування ТОВ "Херсонрегіонгаз" щодо вирішення питання про приведення у відповідність до вимог Закону України "Про ринок природного газу" Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005р. №20, довідки щодо заборгованості і проведенню розрахунків по пільгах і субсидіях за спожитий природний газ станом на 01.05.2016р., 01.06.2016р., 01.05.2017р.

Так частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як зазначено у п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. Останній, крім повернення йому одержаного другою стороною, вправі вимагати відшкодування йому завданих збитків і моральної шкоди стороною, яка скористалася тяжкою обставиною.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов'язкові ознаки: особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини; особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах; особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину; особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та користується цим.

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що за відсутності такої обставини як відмова відповідача від підписання Спільних протокольних рішень, ТОВ "Херсонрегіонгаз" ні в якому випадку не підписало б спірну додаткову угоду.

Суд критично ставиться до такої позиції позивача, оскільки у разі наявного зволікання НАК "Нафтогаз України" з підписанням спільних протокольних рішень позивач не був позбавлений можливості щодо спонукання останнього до підписання рішень, в тому числі шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Отже, наявність такої обставини як не підписання НАК "Нафтогаз України" спільних протокольних рішень не може вважатися тяжкою обставиною, яка мала наслідком укладення спірної угоди між сторонами.

Таким чином, твердження ТОВ "Херсонрегіонгаз" про те, що Додаткову угоду №5 до Договору №16-192-Н було укладено під впливом тяжких обставин, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд зазначає, що з сукупного аналізу матеріалів справи та обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вбачається, що підставами для звернення до суду з даним позовом є те, що на думку ТОВ "Херсонрегонгаз" наявність спірної Додаткової угоди, несвоєчасне підписання відповідачем спільних протокольних рішень, та, як наслідок, несвоєчасний розрахунок за природний газ, що мало місце не з вини позивача, нададуть в майбутньому можливості НАК "Нафтогаз України" стягнути з позивача штрафні та фінансові санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань в частині розрахунку за природний газ.

В судовому засіданні представником позивача було надано до матеріалів справи розрахунок пені, інфляційних збитків та 3% річних за Договором, які, на думку позивача, можуть бути стягнуті відповідачем.

При цьому представниками обох сторін підтверджено, що наразі в господарських судах України відсутні будь-які спори про стягнення з ТОВ "Херсонрегіонгаз" на користь НАК "Нафтогаз України" заборгованості, штрафних та фінансових санкцій за Договором №16-192-Н.

За таких обставин суд зауважує, що при наявності спору про стягнення такої заборгованості та санкцій ТОВ "Херсонрегіонгаз" саме в межах розгляду такого спору повинен доводити відсутність своєї вини у порушенні договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Крім цього суд також звертає увагу позивача на те, що сторони мають право внести зміни до договору у відповідності до порядку, передбаченого ст.188 ГК України.

Відповідно до положень ст.129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що надані ТОВ "Херсонрегіонгаз" докази не підтверджують вчинення останнім оспорюваної додаткової угоди до Договору №16-192-Н під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому у позові необхідно відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано

відповідно до вимог ст.84 ГПК України - 10.07.2017р.

Суддя М.Б. Сулімовська